Справа № 240/1673/20
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1673/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

12 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року (прийняте у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - відповідач) про визнання неправомірними розпорядження та закриття рахунку, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач 21.02.2020 звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Новгород-Волинської районної державної адміністрації від 21.11.2019 про припинення виплат та закриття рахунку з 10.03.2019;

- зобов`язати відповідача поновити рахунок та відновити соціальні виплати, як особі, що доглядає за інвалідом І групи.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської райдержадміністрації Житомирської області від 21.11.2019 про припинення виплати ОСОБА_1 допомоги на догляд (щомісячна грошова допомога малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним) та зобов`язано поновити з 10.03.2019 виплату допомоги.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської райдержадміністрації Житомирської області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивач в період перебування за кордоном та перебуванням в м. Києві в зв`язку з нелегальним працевлаштуванням не здійснював догляд за інвалідом І групи, який потребує постійного стороннього догляду.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що на підтвердження своїх доводів апелянт надає копію пояснень голови Ярунської сільської ради датоване 24.06.2020, тобто відібране після прийняття рішення суду першої інстанції. Дослідження майнового стану доньки позивача не було предметом розгляду даної справи, крім того, довідка про склад сім`ї позивача датована 2013 року, яка не свідчить про реальний склад стану сім`ї, оскільки повнолітня донька не входить до складу сім`ї позивача. Доводи відповідача про нелегальне працевлаштування позивача не підтверджені жодними доказами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

ОСОБА_1 було призначено допомогу на догляд згідно поданої заяви. Догляд позивачем здійснювався за ОСОБА_2 , 1954 року народження, який є особою з інвалідністю першої групи (безстроково), особа потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до Акта МСЕК серії 10ААБ №671221.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся із запитом до відповідача у якому просив повідомити щодо позбавлення його та членів його сім`ї гарантованої державної допомоги по догляду за інвалідом І групи та допомоги малозабезпеченій сім`ї.

15.11.2019 листом №2935/05 Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської райдержадміністрації Житомирської області повідомило заявника про наступне: призначення компенсації здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №832 "Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян". Даною постановою передбачено, що компенсація призначається непрацюючим працездатним особам, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю або особою, яка досягла 80 - річного віку. За інформацією, наданою Державною прикордонною службою України, у 2019 році Ви здійснювали виїзд за кордон в період одержання компенсації особам, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю І групи або особою, яка досягла 80 - річного віку отже втратили право на отримання даної допомоги та право на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається згідно Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" та "Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям" затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250. Відповідно до пункту 10 "Порядку призначення і виплат державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям" соціальна допомога не призначається у разі, коли:

- працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначення державної соціальної допомога (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними, та осіб які доглядають за дітьми до досягнення 3-річного віку або за дітьми, які потребують догляду, та осіб які доглядають за інвалідами І групи, а також за особами, які досягли 80 - річного віку). На даний час Обласним центром з нарахування та виплати соціальних виплат проводиться перерахунок коштів які підлягають поверненню до бюджету про, що Вас буде додатково повідомлено".

26.12.2019 листом №3254/05 відповідач надіслав ОСОБА_1 копію розпорядження начальника РУПСЗН від 21.11.2019 про закриття рахунку.

У зазначеному розпорядженні вказано: "ПІБ- ОСОБА_1 ; адреса - с. Гірки; вид допомоги - по догляду. Виплату допомоги прикоротити, особовий рахунок закрити з 10.03.2019 в зв`язку з виїздом за межі України".

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що виїзд особи, яка отримує допомогу, за межі кордону України є обставиною, яка може вплинути на розмір призначеної допомоги, однак не є підставою для припинення такої виплати, а тому відповідач, при прийнятті рішення про закриття рахунку та, як наслідок, припинення призначеної позивачу згідно заяви від 09.07.2013 виплати, діяв не у порядку та не у спосіб, встановлений законодавством України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 46 Основного Закону проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В положенні статті 48 Конституції України закріплено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Реалізація конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям здійснюється відповідно до Закону України від 01.06.2000 №1768-III "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" (далі - Закон №1768, в редакції чинній а час виникнення спірних павовідносин)

Право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України ( ст. 3 Закону №1768).

Стаття 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III (далі Закон № 2017-III) визначає, що державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Згідно зі статтею 17 Закону № 2017-III до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Державні гарантії щодо забезпечення психіатричною допомогою та соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, визначені в статті 5 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 №1489-III (далі - Закон №1489-III).

Порядок надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 № 1192 (далі - Порядок №1192).

Згідно з п. 1 Порядку №1192 щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею (далі - допомога на догляд) надається відповідно до статті 5 Закону України "Про психіатричну допомогу" у грошовій формі.

Призначення і виплата допомоги на догляд провадиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення (п. 2 Порядку №1192).

Відповідно до п. 3 Порядку №1192 розмір допомоги на догляд розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім`ї та середньомісячним сукупним доходом сім`ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць.

Пунктом 4 Порядку №1192 визначено, що допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за нею.

Згідно матеріалів справи, підставою для припинення виплати позивачу з 10.03.2019 допомоги, передбаченої Порядком №1192, стало надходження до Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської райдержадміністрації Житомирської області інформація від Державної прикордонної служби України про перетин ОСОБА_1 державного кордону України (виїзд 10.03.2019 - в`їзд 15.03.2019).

Позивачем не заперечувалось, що в період 10.03.2019 - 15.03.2019 він перебував за межами державного кордону України.

Вказані обставини підтверджують те, що в зазначений період позивач не здійснював догляду за інвалідом 1-Б групи, яка потребує постійного стороннього догляду.

При цьому, відповідачем не надано до суду жодного доказу, що під час перебування позивача за кордоном, догляд за особою з інвалідністю І групи ніким не здійснювався, а після повернення в Україну позивач не продовжував здійснювати догляд за особою з інвалідністю І групи.

Згідно з п. 8 Порядку №1192 допомога на догляд призначається на шість місяців і виплачується щомісяця. У разі коли особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, є непрацюючим пенсіонером (особою з інвалідністю), їй призначається допомога на догляд на 12 місяців на підставі заяви та копії трудової книжки.

Виплата допомоги на догляд припиняється у разі, коли:

- сталися зміни у складі сім`ї у зв`язку із смертю або зміною місця проживання особи з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу чи особи, якій надається допомога на догляд;

- закінчився строк установлення інвалідності I чи II групи і протягом місяця не підтверджено встановлення групи інвалідності, яка дає право на призначення допомоги на догляд;

- особа з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу перебуває на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця.

У разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги на догляд, особи, яким надається допомога, зобов`язані в десятиденний строк повідомити органи, що провадять її виплату. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни.

Вказаний перелік є вичерпним.

Відповідно до п. 13-1 Порядку №1192 якщо внаслідок зловживань з боку громадян (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на призначення і виплату допомоги на догляд тощо) були надміру виплачені суми допомоги, органи соціального захисту населення здійснюють такі заходи:

- визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану особи;

- повідомляють одержувача допомоги про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення;

- у разі прийняття рішення про врахування надміру виплачених коштів при виплаті допомоги на догляд у наступні періоди провадять щомісячні відрахування у розмірі не більш як 20 відсотків призначеної допомоги;

- у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Подібна правова норма викладені у в п. 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (далі - Порядок №250), затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 №250.

Отже, з наведених норм слідує, що виїзд особи, яка отримує передбачену цим вказаним Порядком допомогу, за межі кордону України є обставиною, яка може вплинути на розмір такої призначеної позивачу допомоги, однак не є підставою для припинення такої виплати.

В той же час відповідачем не приймалось рішень про тимчасове припинення виплати такої компенсації або про її перерахунок, яке б відповідало меті запровадження такої соціальної виплати.

З документів, що містяться в матеріалах адміністративної справи чітко вбачається, що виплату припинено, рахунок закрито.

Таким чином, судом першої інстанції вірно вказано, що відповідач, при прийнятті рішення про закриття рахунку та, як наслідок, припинення призначеної позивачу згідно заяви від 09.07.2013 виплати, діяв не у порядку та не у спосіб, встановлений законодавством України, а тому, виплата компенсації позивачу підлягає поновленню з 10.03.2019.

Стосовно доводів відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано Порядок №1192, оскільки позивач перебував на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та отримував виплату згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №832 "Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян" колегія суддів зазначає, що станом на момент прийняття відповідачем розпорядження від 21.11.2019, постанова №832 була нечинною (втрата чинності від 23.03.2019, підстава - 233-2019-п).

Щодо посилань відповідача на нелегальне працевлаштування позивача та пояснення голови Ярунської сільської ради від 24.06.2020, слід вказати, що нелегальне працевлаштування позивача в м. Києві чи закордоном не підтверджується жодними доказами, а пояснення голови Ярунської сільської ради відібрані після прийняття розпорядження від 21.11.2019 та прийняття рішення судом першої інстанції, тому не можуть бути доказом вказаних відповідачем обставин.

Стосовно доводів відповідача щодо майнового стану доньки позивача то апеляційний суд приймає доводи позивача про те, що дослідження майнового стану доньки позивача не було предметом розгляду даної справи. Крім того, довідка про склад сім`ї позивача датована 2013 року, яка не свідчить про реальний склад стану сім`ї, оскільки повнолітня донька не входить до складу сім`ї позивача.

Разом з тим слід зауважити, що такі доводи відповідача не були підставою для прийняття оскаржуваного рішення (розпорядження) про припинення виплат та закриття рахунку позивача, тому суд відхиляє їх, що відповідає положенням ч. 2 ст. 77 КАС України відповідно до якої суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської райдержадміністрації Житомирської області від 21.11.2019 про припинення виплати ОСОБА_1 допомоги на догляд (щомісячна грошова допомога малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним) та зобов`язання відповідача поновити з 10.03.2019 виплату допомоги позивачу.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.