Справа № 240/8655/20
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження

Справа № 240/8655/20

12 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О.

розглянувши у письмовому провадженні клопотання Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року по справі за адміністративним позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства "Продцентр-плюс" про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Разом з апеляційною скаргою позивачем подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року, яке обґрунтовано тим, що копію оскаржуваного рішення ним отримано по закінченню тридцятиденного строку на його оскарження, отримавши рішення позивач виявив у ньому описку в зв`язку з чим подав заяву про її виправлення. За результатом розгляду заяви про виправлення описки суд першої інстанції постановив ухвалу від 23.09.2020.

Перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З матеріалів справи судом встановлено, що оскаржуване рішення Житомирського окружного адміністративного суду прийнято 17 серпня 2020 року в порядку письмового провадження.

Згідно з супровідним листом (а.с. 62) позивачу 08.09.2020 направлено копію оскаржуваного рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 у справі №240/8655/20.

При цьому, відповідно до копії журналу вхідної кореспонденції позивача копію оскаржуваного рішення ним отримано 16.09.2020.

Апеляційну скаргу на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 позивачем подано 21.10.2020, тобто з пропуском строку, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

Поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

В рішенні у справі Нешев проти Болгарії від 28 жовтня 2004 року Європейський суд з прав людини зазначає, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (ч.2 ст.44 КАС України).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України від 26 квітня 2007 року та рішення у справі Трух проти України від 14 жовтня 2003 року).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Окрім цього, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосудця в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 8 КАС України, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Такі приписи наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображенні і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

При цьому, як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 39 рішення у справі "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

У пунктах 46, 47 цього ж Рішення ЄСПЛ вказує на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії"). Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 року).

Посилання позивача не те, що ним була подана заява про виправлення описки в оскаржуваному судовому рішенні суд вважає безпідставними, оскільки подання такої заяви не звільняє відповідача від виконання вимог ст.295 КАС України.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів не вбачає наявності поважних причин пропуску позивачем строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.07.2020, а тому у задоволенні клопотання Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.121, 295, 325, 328, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

у задоволенні клопотання Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року відмовити.

Визнати неповажними причини пропуску Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України .

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сапальова Т.В. Сушко О.О.