Справа № 675/1276/20
Суддя: Пашкевич Р. В.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/1276/20
Провадження № 2-а/675/68/2020
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"13" листопада 2020 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області у складі: головуючого судді Пашкевича Р. В., за участю секретаря судового засідання Гедзенюк В. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізяслав адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області капрала поліції Лукашука Вадима Леонідовича про скасування постанови, про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до інспектора Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області капрала поліції Лукашука В. Л. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 2762789 від 30.06.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою відповідача було притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу 255 грн. За фабулою вказаної постанови позивач 30.06.2020 близько 16.25 год. за адресою: м. Ізяслав, вул. Шевченка, 73, керуючи транспортним засобом MAN 18.430, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд під знак «Рух вантажних автомобілів заборонено», чим порушив п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху. Вказану постанову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки вона не містить посилання на докази його винуватості в розумінні ст. 251 КУпАП. Стверджує, що здійснював виїзд з місця постійної стоянки, що за адресою м. Ізяслав, вул. М. Микитюка, 16 (територія нового базару), яка знаходиться під дією дорожнього знаку «Рух вантажних автомобілів заборонено». Вказаний виїзд під дорожній знак здійснював вимушено, оскільки іншої придатної дороги для проїзду не існує, а так звана об`їзна дорога по колишній військовій частині та вулиці Військовій, яка не має будь-якого твердого покриття, непридатна для руху транспорту. Крім того вказує, що у власника автомобіля ОСОБА_2 був наявний дозвіл Ізяславської міської ради на проїзд під заборонні знаки м. Ізяслав. Про те, що він відмінений дізнався від працівника поліції.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності від 30.06.2020.

Ухвалою судді від 07.07.2020 у справі відкрито провадження.

Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, також повідомлений у встановленому порядку про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився, надавши при цьому заяву з проханням слухати справу у його відсутності. Також, відповідачем було подано відзив на адміністративний позов, в якому стверджував, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що при винесенні оспорюваної постанови, вимог щодо складання адміністративного протоколу відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП не вбачається, оскільки дане порушення зафіксовано не в автоматичному режимі. Також спростовує доводи позивача щодо виїзду останнього з місця постійної стоянки, оскільки за адресою вказаною позивачем постійної стоянки згідно даних БТІ інвентаризація гаражних приміщень та місця стоянок вантажних транспортних засобів не проводилась, та будь-якого приміщення за власником автомобіля ОСОБА_2 приміщень не зареєстровано. Стосовно дозволу міської ради на проїзд даної вулиці, вказує що іншим рішенням міської ради від 29.04.2020 № 57 визнано таким, що втратило чинність рішення Ізяславської міської ради, зокрема № 29 від 24.02.2020 на яке посилався позивач. Також звертає увагу суду, що ОСОБА_1 у позовній заяві фактично визнав факт умисного порушення ПДР, а саме проігнорував дорожній знак «Рух вантажних автомобілів заборонено», мотивуючи тим, що об`їзна дорога не придатна для їзди, однак дано обставина не дає йому право порушувати ПДР, тому просить відмовити у задоволенні позову.

З наданої суду 17.07.2020 відповіді позивача на відзив випливає, що власнику автомобіля MAN 18.430, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 належить на праві власності 2 приміщення на території нового ринку за адресою м. Ізяслав, вул. М.Микитюка, 16. Крім того, позивач зазначив про ненадання відповідачем будь-яких доказів щодо порушення ним вказаного адміністративного правопорушення, а свідчення інспектора не можуть вважатися об`єктивними доказами у справі, оскільки він є представником суб`єкта владних повноважень, який виконував функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, тобто зацікавленою особою щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Вимогами ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують вказані Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 8.4 «в» ПДР України дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до п. 3.3 Розділу 33 ПДР України заборонний знак «рух вантажних транспортних засобів заборонено» забороняє рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стосовно доводів позивача щодо правових підстав проїзду з місця постійної стоянки, що за адресою м. Ізяслав, вул. М. Микитюка, 16 (територія нового базару), під дорожній знак «Рух вантажних автомобілів заборонено», оскільки іншої придатної дороги для проїзду не існує, суд зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , та НОМЕР_3 , автомобіль MAN моделі «18.430», р.н. НОМЕР_1 та напівпричіп, р.н. НОМЕР_4 , належать на праві власності ОСОБА_2 .

Рішенням Ізяславської міської ради № 29 від 24.02.2020, надано дозвіл фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 на проїзд його транспортних засобів на заборонені дорожні знаки 3.21 «В`їзд заборонено», 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», в тому числі автомобілю MAN, р.н. НОМЕР_4 .

Як вбачається із листа Ізяславської міської ради від 17.09.2020, у згаданому рішенні було вчинено помилку, а саме невірно вказано реєстраційний номер автомобіля MAN. Виправити вказану помилку не представляється можливим оскільки дане рішення скасоване та втратило свою чинність.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_2 , місцем стоянки автомобіля MAN, р.н. НОМЕР_1 , являється територія «нового базару» за адресою м. Ізяслав, вул. М.Микитюка, 16.

У відповідності до колективного звернення надрукованого в засобах масової інформації, зокрема у газеті «Зоря Надгориння» від 02.07.2020, підприємці м. Ізяслав, в тому числі ОСОБА_2 зверталися до голови Ізяславської міської ради про здійснення капітального ремонту об`їзної дороги, що проходить через колишню військову частину, до стану придатного для руху транспортних засобів, а також на період її ремонту розробити маршрут руху вантажних транспортних засобів через місто, де встановлені заборонені знаки.

Разом з тим, відповідачем надано до відзиву рішення Ізяславської міської ради № 57 від 29.04.2020 про втрату чинності деяких рішень виконавчого комітету, а саме визнано таким, що втратив чинність рішення виконавчого комітету Ізяславської міської ради «Про надання дозволу на проїзд транспорту на заборонні та наказові дорожні знаки» від 24.02.2020 № 29.

Також, долучено лист КП «Ізяславського РБТІ» від 13.07.2020, згідно якого по архівних даних РБТІ територія нового ринку м. Ізяслав, що знаходиться за адресою М.Микитюка № 16-в, замовників власників проведених інвентаризацій гаражів, з прізвищем ОСОБА_2 не має.

Витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 145429901 та № 145424378 від 15.11.2018, лише підтверджують, що ОСОБА_2 належить 27,4 кв.м. та 13,3 кв.м. матеріалів стін: цегла.

Слід також вказати, що рішенням виконавчого комітету Ізяславської міської ради № 79 від 22.07.2020, ФОП ОСОБА_2 , з огляду на стан дорожнього покриття об`їзної дороги по вул. Військова, з метою забезпечення здійснення господарської діяльності, надання послуг вантажного автомобільного транспорту, тимчасово дозволено проїзд вантажного транспорту (з фактичною масою до 8 тонн) на заборонні дорожні знаки 3.21 «В`їзд заборонено», 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» та наказовий знак 4.11 «Рух легкових автомобілів" в м. Ізяслав.

Тобто із перелічених доказів наданих сторонами адміністративної справи вбачається, що позивач станом на день інкримінованого йому адміністративного правопорушення здійснював проїзд керованого ним автомобіля з рішенням міськвиконкому від 24.02.2020 № 29, яке надавало йому дозвіл на проїзд під заборонені дорожні знаки втратило чинність на підставі рішення виконкому №57 від 29.04.2020.

Таким чином, законних підстав у розумінні ПДР та КУпАП, позивач позбавлений був права здійснювати проїзд автомобілем MAN моделі «18.430», р.н. НОМЕР_1 , під дію дорожнього знаку «Рух вантажних автомобілів заборонено» не дивлячись на те, що об`їзна дорога знаходилась в неналежному стані для проїзду транспортних засобів.

Судом враховується, що у подальшому ФОП ОСОБА_2 було усунуто дану ситуацію шляхом отримання рішенням виконавчого комітету Ізяславської міської ради № 79 від 22.07.2020 про надання дозволу на проїзд вантажного автотранспорту на забороні та наказові знаки у м.Ізяслав.

Посилання позивача про те, що він здійснював виїзд з місця постійної стоянки за адресою АДРЕСА_1 (територія нового базару), не заслуговують на увагу суду виходячи з наступного.

Відповідно до пункту «3.3» частини 3 «Заборонні знаки» ПДР - «Рух вантажних автомобілів заборонено». Забороняється рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів.

Не поширюється дія цього знаку на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення; на вантажні автомобілі, які мають скісну білу смугу на зовнішній бічній поверхні або перевозять групи людей.

Пунктом 8.4 п. «в» ПДР встановлено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Проте, позивачем не доведено, що він має право на проїзд під дію знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», оскільки дія даного дорожнього знаку не поширюється на його транспортний засіб, як такий, що обслуговує громадян чи належить громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також, що обслуговує підприємства, які розташовані у позначеній зоні. Зокрема, позивачем не долучено жодного доказу (маршрутного листа, товарно-транспортної накладної та інше), яке б надавало йому право на проїзд під забороняючий дорожній знак за вищевказаних умов. Витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 145429901 та № 145424378 від 15.11.2018, лише засвідчують право власності ОСОБА_2 матеріалів стін: цегли.

Водночас, з приводу посилань позивача щодо відсутності доказів вчинення вказаного адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем не було надано жодних допустимих доказів (фотознімку, відеозапису, пояснень свідків), про вчинення позивачем вищевказаного правопорушення, тому суд позбавлений можливості перевірити правомірність підстав притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За приписами ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідачем суду у цій справі не надано належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення. Тобто, доказ на підставі якого прийнята спірна постанова, який підтверджував би скоєння позивачем правопорушення є відсутнім. В свою чергу, позивач не визнає факту вчинення ним порушення Правил дорожнього руху.

Сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Така позиція була висловлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17 та підлягає застосуванню у цій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не надано, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 , скасування оспорюваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову інспектора Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області капрала поліції Лукашука Вадима Леонідовича серії ЕАМ № 2762789 від 30 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді накладення штрафу в сумі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Р. В. Пашкевич