Справа № 240/12194/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12194/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

11 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю. ,

за участю: секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.,

представника відповідача: Коршак Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі ГУ ДПС у Житомирській області), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу від 04.11.2019року № ф-590-25 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в сумі 113911,60грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року позов задоволено частково:

-визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області від 04.11.2019року № ф-590-25 в частині визначення ФОП ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в сумі 86544,92грн.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги податковий орган посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 11.07.2000 зареєстрований як фізична особа-підприємець та постановлений на податковий облік (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ); місце реєстрації- АДРЕСА_1 ; фактичне місцезнаходження платника податків- АДРЕСА_2 .

Відповідно до класифікатора видів економічної діяльності за позивачем зареєстровано наступні види: Код КВЕД 16 10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); Код КВЕД 16. 29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів іди плетіння; Код КВЕД 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; Код КВЕД 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами; Код КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; Код КВЕД 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; Код КВЕД 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; Код КВЕД 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами; Код КВЕД 40.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Код КВЕД 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Код КВЕД 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; Код КВЕД 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.

В період з 19.09.2014 року по 30.09.2014 року згідно наказу в.о. начальника Житомирської ОДПІ від 19.09.2014 №2126 посадовими особами контролюючого органу проведено позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період 01.01.2012- 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виконання вимог валютного законодавства, за результатами якої складено акт від 07.10.2014 року № 6152/17-2/ НОМЕР_1 .

На підставі вказаного акту, податковим органом відносно ФОП ОСОБА_1 прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.11.2014 року: № ; № ; № ; № .

Рішенням від 27.11.2014 року № , податковим органом до позивача застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 8213,80 грн. та винесено вимогу від 07.10.2015 № про сплату боргу (недоїмки), згідно якої розмір недоїмки зі сплати єдиного внеску та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 86544,92 грн.

Вищезазначені податкові-повідомлення рішення та вимога оскарженні ОСОБА_1 в судовому порядку та в подальшому були скасовані.

04.11.2019 відповідачем відносно позивача винесено податкову вимогу від № ф-590-25 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в сумі 113911,60грн.

Не погоджуючись з вказаною податковою вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, в редакції, чинній на період спірних правовідносин (далі ПК України).

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

У підпункті 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення, що грошове зобов`язання платника податків-це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що податковий борг-сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

За змістом підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України під податковою вимогою розуміється письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

За своєю правовою природою податкова вимога не є документом, який породжує податковий борг (таким є наприклад податкове повідомлення-рішення), а виконує інформативно-попереджувальну функцію, згідно якої інформує платника податку про існуючий податковий борг, а також попереджує його про наслідки не сплати такого боргу в найближчий час (зокрема застосування заходів стягнення податкового боргу).

Водночас, податкова вимога, в розумінні КАС України, є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому окрім положень ПК України, вона має відповідати критеріям законності рішень суб`єктів владних повноважень, наведених в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Статтею 59 ПК України визначені правила та умови надсилання податкової вимоги платнику податків.

Зокрема, відповідно до пункту 59.1 цієї статті ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Окрім цього, згідно пункту 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, підставою для надіслання податкової вимоги є наявність податкового боргу і строк надіслання- не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що спірна податкова вимога надіслана контролюючим органом ФОП ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю у останнього податкового боргу, який виник внаслідок несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в сумі 113911,60 грн.

Відповідно до інтегрованої картки позивача як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування оскаржувана недоїмка складається з:

-недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 827,42грн. самостійно визначених позивачем за 2014рік;

-недоїмки зі сплати єдиного внеску, визначеного податковим повідомленням - рішенням № від 27.11.2014року на загальну суму 86544,92грн.;

- недоїмки зі сплати єдиного внеску, визначеного позивачу податковим органом за 2017рік на загальну суму 8448,00грн., виходячи із розміру мінімального страхового внеску на цей рік в сумі 704,00грн.;

-недоїмки зі сплати єдиного внеску, визначеного позивачу податковим органом за 2018рік на загальну суму 9828,72 грн., виходячи із розміру мінімального страхового внеску на цей рік в сумі 819,06грн.;

-недоїмки зі сплати єдиного внеску, визначеного позивачу податковим органом за I-III квартали 2019року на загальну суму 8262,54грн., виходячи із розміру мінімального страхового внеску на цей рік в сумі 918,06грн.

В той же час, з матеріалів справи з`ясовано, що контролюючим органом до складу недоїмки віднесено суму 86544,92 грн., визначену податковим повідомленням-рішенням № від 27.11.2014 року, яке в свою чергу скасоване рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2019 року, у справі № 806/229/15.

Відповідно до абзацу другого пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Поряд з цим, згідно п.57.4 ст.57 ПК України пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов`язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов`язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення № від 27.11.2014 року на суму 86544,92 грн. скасоване в судовому порядку, то у відповідача не було законних підстав для включення вищезазначеної суми до спірної податкової вимоги.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Водночас, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого Європейський Суд наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині- без змін.

Керуючись ст.ст. 77, 242, 243, 250, 304, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,

суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 листопада 2020 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.