Справа № 160/10859/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши заяву про забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю Медіа Тєк у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю Медіа Тєк до виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа Інспекція з благоустрою виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
У вересні 2020 року з урахуванням уточненого адміністративного позову товариство з обмеженою відповідальністю Медіа Тєк звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа Інспекція з благоустрою виконавчого комітету Криворізької міської ради, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною приховану відмову виконавчого комітету Криворізької міської ради, щодо продовження товариству з обмеженою відповідальністю Медіа Тєк терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами № № 5806, 5807, 5808, 5809, 5810, 5822, 5823, 5824, 5825, 5826, 5827;
- зобов`язати виконавчий комітет Криворізької міської ради розглянути заяви від 23.07.2020 року за вх. № № 1225/17, 1226/17, 1227/17, 1228/17, 1229/17, 1230/17, 1231/17, 1232/17, 1233/17, 1234/17, 1235/17, про продовження товариству з обмеженою відповідальністю Медіа Тєк строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами № № 5806, 5807, 5808, 5809, 5810, 5822, 5823, 5824, 5825, 5826, 5827 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач, в особі Інспекції за благоустрою виконкому Криворізької міської ради, безпідставно та протиправно відтерміновує прийняття рішення про видачу або відмову у видачі документа дозвільного характеру, направляючи листи до Державної регуляторної служби, що є прихованою формою відмови у видачі дозвільного документа і прямо суперечить принципу правової визначеності, на забезпечення якої законом саме і встановлені темпоральні обмеження у прийнятті рішень державою і особі її уповноважених органів.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2020 року зазначена вище справа розподілена та 10.09.2020 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано було позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: обґрунтованого відповідного клопотання щодо залучення третьої особи із зазначенням її статусу (на стороні позивача або відповідача); засвідчених копій документів для суду та для вручення відповідачу та третім особам із проставленням на лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа відмітки - Копія та у лівому нижньому куті документа - Згідно з оригіналом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року відкрито провадження у даній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
12.11.2020 року до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ТОВ Медіа Тєк надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд заборонити виконавчому комітету Криворізької міської ради до набрання законної сили рішення суду у даній справі, приймати будь які розпорядчі рішення та накази стосовно демонтажу, а також проводити будь-які дії, направленні на демонтаж об`єктів конструкцій зовнішньої реклами, розміщеної ТОВ Медіа Тєк на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами № № 5806, 5807, 5808, 5809, 5810, 5822, 5823, 5824, 5825, 5826, 5827.
Означена заява вмотивована тим, що 21.08.2020 року за вих. № 17/29/1485, відповідач в особі Інспекції з благоустрою виконкому Криворізької міської ради, надав відповідь позивачу щодо продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, якою повідомив, що «на семінарі для посадових осіб Дніпропетровської області було зазначено, що у відповідності до Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, зі змінами, процедура продовження дії дозволу не передбачена. Для отримання більш обґрунтованих роз`яснень з цього питання інспекцією з благоустрою виконкому Криворізької міської ради був підготовлений відповідний лист до Державної регуляторної служби. Після надходження відповіді від Державної регуляторної служби, буде прийняте подальше рішення по вашим заявам». Тобто, відповідач, в особі Інспекції за благоустрою виконкому Криворізької міської ради, безпідставно та протиправно відтерміновує прийняття рішення про видачу або відмову у видачі документа дозвільного характеру, направляючи листи до Державної регуляторної служби, що є прихованою формою відмови у видачі дозвільного документа і прямо суперечить принципу правової визначеності, на забезпечення якого законом саме і встановлені темпоральні обмеження у прийнятті рішень державою в особі її уповноважених органів. Заявник стверджує, що терміни дії спірних дозволів сплили, а саме: дозвіл № 5806 - до 12.10.2020 року, дозвіл № НОМЕР_1 - до 10.11.2020 року, дозвіл № НОМЕР_2 - до 12.10.2015 року, дозвіл № НОМЕР_3 - до 12.10.2015 року, дозвіл № НОМЕР_4 - до 12.10.2015 року, Дозвіл № 5822 - до 08.12.2015 року, дозвіл № НОМЕР_5 - до 08.12.2015 року, дозвіл № НОМЕР_6 - до 08.12.2015 року. дозвіл № 5825 - до 08.12.2015 року, дозвіл № 5826 - до 08.12.2015 року, дозвіл № 5827 - до 08.12.2015 року. Враховуючи ту обставину, що в продовж жовтня - грудня 2020 року, термін дії усіх дозволів позивача, стосовно продовження яких було подано до відповідача відповідні заяви а згодом позовну заяву до суду, є всі підстави для забезпечення позову шляхом заборони проведення дій направлених на демонтаж об`єктів конструкцій зовнішньої реклами, розміщеної позивачем на підстав дозволів на розміщення зовнішньої реклами №№ 5806, 5807, 5808, 5809, 5810, 5822, 5823, 5824, 5825, 5826, 5827 з метою попередження порушення прав позивача, щодо протиправних дій відповідача.
Проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд вважає вказану заяву такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За свою суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову.
Згідно із частиною першою 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозвязку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, „з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення постанови в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.
Тобто, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов`язкам, яке він реалізує залежно від обставин справи.
Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Призначенням інституту забезпечення адміністративного позову є недопущення порушення прав позивача під час розгляду адміністративної справи та створення умов для можливості реального виконання рішення суду в подальшому.
Суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, а також забезпечення збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Разом з цим, позивач, звернувшись із зазначеною заявою про забезпечення позову, не навів доказів, з яких останній дійшов висновку, що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову в такий спосіб, або невжиття заходів по забезпеченню позову в даному випадку може ускладнити виконання рішення суду.
Згідно ч. 3 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У той же час, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Таким чином, протиправність оскаржуваних рішень повинно встановлюватися в ході розгляду даної справи, за результатами розгляду яких, в разі встановлення ознак їх протиправності, приймається рішення з урахуванням зазначених вище норм, що виключає необхідність застосування заходів забезпечення позову.
Суд зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявники звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, подана заява про забезпечення позову є необґрунтованою та непідтвердженою доказами, а вжиттям такого заходу забезпечення позову фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, без встановлення будь-яких обставин, дослідження доказів у судовому засіданні, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
На підставі викладеного, керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, -
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник