Справа № 640/7008/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7008/20 Суддя першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Горяйнова А.М., Костюк Л.О.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

позивач, представники позивача: не з`явилися;

представника відповідача 1: Рудак О.В.;

представника відповідача 2: Орленка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення провадження щодо прокурорів, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення і наказів, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення провадження щодо прокурорів (далі - відповідач 1), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.05.2020, просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії з питань розгляду Дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення провадження щодо прокурорів № 42-дп-20 від 27.02.2020 «Про накладення дисциплінарного стягнення на начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 »;

визнати протиправним та скасувати наказ №1-дц від 05.03.2020 Офісу Генерального прокурора за підписом Генерального прокурора Р. Рябошапки, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків, необґрунтоване зволікання з розглядом звернення, допущення розголошення відомостей досудового розслідування, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики та порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункти 1, 2, 6 та 7 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру») - у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності та поновити ОСОБА_1 на роботі;

визнати протиправним та скасувати наказ №2-дц від 28.04.2020 Офісу Генерального прокурора за підписом Генерального прокурора І.Венедиктової, згідно якого ОСОБА_1 вважається звільнена з посади в органах прокуратури з 21 квітня 2020 року;

поновити ОСОБА_1 на посаді в органах прокуратури з 21 квітня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вважає рішення кадрової комісії незаконним з огляду на те, що перевірку відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проведено з порушенням строків встановлених абз. 1 ч. 9 ст. 46 Закону України «Про прокуратуру»; висновок про наявність дисциплінарного проступку прокурора розглянуто без участі позивача, чим порушено принцип рівності та змагальності всіх учасників дисциплінарного провадження; кадровою комісією не враховано вимоги частини другої статті 45 КПК України про те, що рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому КПК України; при прийнятті рішення кадровою комісією використано докази проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні з порушенням вимог частини першої статті 222, частини першої статті 257 КПК України. Також позивач вважає, що у її діях відсутній склад дисциплінарного проступку, у зв`язку з чим в судовому порядку вимагає скасувати рішення кадрової комісії від 27.02.2020 №42дп-20 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказ №1-дц від 05.03.2020 Офісу Генерального прокурора про звільнення позивача з посади в органах прокуратури.

Окрім того, позивач в обґрунтування заяви про уточнення позовних вимог зазначила, що оскаржуваний наказ №2-дц від 28.04.2020 прийнято на підставі протиправного наказу Генерального прокурора від 05.03.2020 та незаконного рішення Кадрової комісії від 27.02.2020 №42-дп-20. ОСОБА_1 зазначено, що оскільки вищевказані накази є підставою для її звільнення з роботи з конкретно визначеної дати - 21.04.2020, відновлення порушених прав можливе шляхом визнання протиправними і скасування обох наказів Генерального прокурора та поновлення її на посаді з 21.04.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт вважає, що Кадрова комісія, приймаючи рішення відносно позивача, діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом, порушивши вимоги ст. 19 Конституції України.

Оскаржуване рішення, на думку позивача, прийнято з порушенням принципу рівності всіх учасників дисциплінарного провадження, засад змагальності при розгляді висновку про наявність підстав для дисциплінарного проступку прокурора і права позивача на участь у процесі прийняття рішення; є упередженим, оскільки не надана оцінка рішенням і діям відповідача.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що рішення Кадрової комісії про можливість розглядати висновок члена Кадрової комісії про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку за відсутності ОСОБА_1 є незаконним, оскільки вона фізично не мала сили і можливості дивитися оголошення на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, не могла перевіряти свою електронну скриньку. При цьому, позивач вказує на те, що перебувала на лікарняному в іншому місті, а саме - у місті Дніпро.

Позивач вважає, що на підтвердження необґрунтованості висновків Кадрової комісії, покладених в основу оспорюваного рішення, вона надала усі наявні у неї докази та мотивувала власні доводи із посиланням на останні.

Також позивач зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні обмежився лише висновками взятими із матеріалів дисциплінарного провадження та не надав жодної оцінки доводам позивача з приводу виявлених порушень.

Представником позивача подано письмові пояснення, в яких вона посилається на порушення відповідачем 1 при прийнятті спірного рішення № 42-дп-20 від 27.02.2020 р. вимог ст. 19 Конституції України і законів України; відсутності норми Закону, яка б передбачала порядок продовження розгляду дисциплінарних проваджень, розпочатих до 25.09.2019 р. та строки проведення перевірки, які продовжені до 25.09.2020 р. Вважає, що КДКП мала право проводити перевірку відносно ОСОБА_1 до 25.09.2020 р., оскільки вказане рішення прийнято на підставі діючого на той час Закону України «Про прокуратуру». Зазначає, що законодавець не передбачив будь-яких підстав для зупинення перебігу строку проведення перевірки Членом Кадрової комісії.

Також представник позивача вказує на відсутність норми Закону після 25.09.2019 р., яка б передбачала порядок автоматичного розподілу вже відкритих дисциплінарних проваджень, а також на невідповідність дій членів Кадрової комісії під час перевірки відносно ОСОБА_1 в січні 2020 року та проведення перевірки членом кадрової комісії Дунасом Т.О. поза межами строків перевірки.

Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В судове засідання 04.11.2020 р. позивач та її представники не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. До суду від представника позивача - адвоката Федорчука О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що адвокати ОСОБА_1 - Бартащук Л.П. та Федорчук О.В. приймають участь в судовому засіданні у справі № 640/7008/20, яке призначено на 04.11.2020 р. на 12:45 год. у Господарському суді Київської області. Будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Позивач про причини неявки в судове засідання не повідомила.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думку присутніх представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що участь адвокатів Федорчука О.В. та Бартащук Л.П. не перешкоджала участі позивача у судовому засіданні, призначеному на 04.11.2020 р., а відтак визнала причини неявки її представників неповажними та відмовила у задоволенні поданого клопотання.

В судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначають, що Кадрова комісія діє на власний розсуд, її головною метою є перевірка та визначення результатів ефективності роботи прокурорів. Також вказують на те, що службова перевірка може бути призначена і за результатами звернення керівника у випадку виявлення неналежного виконання прокурором своїх службових обов`язків. Вважають, що звільнення позивача із органів прокуратури відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно наявної у матеріалах справи трудової книжки, ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з червня 2004 року.

Наказом Генерального прокурора України від 18.12.2015 № 1928-ц ОСОБА_1 призначена на посаду начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, а згідно наказу заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури № 2259ц від 28.12.2019 - з 2 січня 2020 року призначена на посаду начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора.

До Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів 12.08.2019 надійшла дисциплінарна скарга начальника управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

Згідно із дисциплінарною скаргою прокурор ОСОБА_1 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності за:

- порушення п. 2.4 та 6.22 Інструкції зі складання звітності про роботу прокурора, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 28.11.2012 р. № 121. Зокрема, неопублікування в інформаційно-аналітичній системі «Облік та статистика органів прокуратури» (далі - АІС «ОСОП») та у звітності за формою № П «Про роботу прокурора» за 6 місяців 2019 року участі у розгляді кримінального провадження № 0002227 та відомостей про виправдання судом у цьому провадженні однієї особи;

- порушення вимог п. 6.5 Положення про Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 12.04.2016 р. № 149 (надалі - Положення про САП) та Інструкції зі складання звітності про роботу прокурора, а також п.п. 2, 8 розділу VI Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України № 139 від 06.04.2016 р. Зокрема, за неопублікування в ЄРДР відомостей про встановлені у кримінальному провадженні № 0000286 збитки на загальну суму 2,2 млн.грн. (кримінальне), які спричинені інтересам держави;

- порушення вимог п. 5.6 Положення про САП. Зокрема, за тяганину, тобто упродовж 2-х місяців, організації розгляду та вирішення питання щодо визначення в порядку ст. 218 КПК України підслідності у кримінальному провадженні № 0000375 від 08.05.2019 р. (лист НАБУ № 0114-006/15579 від 10.05.2019 р.);

- порушення вимог п. 6.5 Положення про САП та ст. 7 Закону України «Про звернення громадян». Зокрема, недодержання 5-денного терміну направлення за належністю звернень ОСОБА_8 , яке надійшло 12.11.2018 р., ОСОБА_9 , яке надійшло 17.12.2018 р., звернення ТОВ «Проектно-технічний центр», яке надійшло 13.03.2019 р.;

- порушення п. 2 Розділу ІІ Правил внутрішнього службового розпорядку прокурорів Генеральної прокуратури України, затверджених наказом Генеральної прокуратури України від 30.12.2016 р. № 419 та погоджених Профспілковим комітетом Генеральної прокуратури України 23.12.2016 р. Зокрема, за відсутність без поважних причин на робочому місці в робочий час 15.07.2019 р. та 23.07.2019 р., без повідомлення безпосереднього керівника. При цьому, ОСОБА_1 вже притягувалася до дисциплінарної відповідальності (догана) за подібне порушення;

- порушення вимог ч. 1 ст. 474 КПК України щодо невідкладного надіслання до суду угоди від 27.02.2019 р. про визнання винуватості підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000098. В порушення визначених законом строків обвинувальний акт та угода у цьому провадженні скеровані до суду лише 23.04.2019 р.;

- порушення вимог п. 6.5 Положення про САП, статей 2, 9, 28, 219, 283 КПК України. Зокрема, за несвоєчасне направлення до НАБУ для проведення досудового розслідування повернутого судом 20.02.2018 р. в порядку ст.314 КПК України обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000353 стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були підозрюваними у кримінальному провадженні поза межами строку досудового розслідування (понад 1 рік і 5 місяців) до 14 лютого 2019 року;

- порушення вимог п. 6.5 Положення про САП та ч. 1 ст. 220 КПК України. Зокрема, за порушення 3-х денного строку розгляду клопотання від 29.05.2019 р. адвоката Бірюкової О.М., яка здійснює захист інтересів підозрюваного ОСОБА_10 , про закриття кримінального провадження № 0000353 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України;

- порушення вимог п. 6.5 Положення про САП, ст.ст. 2, 9 та 28 КПК України. Зокрема, за безпідставне відкликання постанови про призначення експертизи у кримінальному провадженні № 0000209, яка тривала майже п`ять місяців, що призвело до необґрунтованого порушення розумних строків досудового розслідування;

- порушення вимог п. 6.5 Положення про САП, ст.ст. 2, 9 та 28 КПК України. Зокрема, за неналежне здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001254 від 22.05.2018 р., в якому упродовж 4 місяців не здійснювалось досудове розслідування, що залишалося поза увагою та реагуванням старшого групи прокурорів ОСОБА_1 ;

- порушення вимог ст. 3 Закону України «Про прокуратуру», ст. 222 КПК України та положень ст. 4, 5, 10, 11 та 12 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів. Зокрема, за незаконне втручання в діяльність органів судової влади шляхом штучного створення поважних причин для неявки судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_12 до Вищої ради правосуддя, позаслужбове спілкування з фігурантом кримінального провадження № 00000051 від 05.08.2019 р., розголошення йому інформації про заплановані НАБУ обшуки у кримінальному провадженні.

Членом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Архіповим В.І. прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження від 19.08.2019 № 11/2/4-1097дс-155дп-19 стосовно позивача.

За результатами перевірки обставин, викладених у скарзі, членом Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Дунасом Т.О. 10.02.2020 складено висновок про наявність дисциплінарного проступку прокурора.

У зв`язку з наявністю в діях прокурора складу дисциплінарного проступку, а саме - неналежного виконання службових обов`язків, необґрунтованого зволікання з розглядом звернення, допущення розголошення відомостей досудового розслідування, одноразового грубого порушення правил прокурорської етики та порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункти 1, 2, 6 та 7 частини першої статті 43 Закону України "Про прокуратуру"), Кадровою комісією з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів прийнято рішення від 27.02.2020 № 42дп-20 «Про накладення дисциплінарного стягнення на начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 ».

На підставі вказаного рішення від 27.02.2020 № 42дп-20 наказом Генерального прокурора від 05.03.2020 № 1-дц звільнено ОСОБА_1 із посади начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності.

У подальшому, після надання позивачем до Офісу Генерального прокурора листів непрацездатності, наказом Генерального прокурора від 28.04.2020 № 2-дц дату звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури визначено 21.04.2020.

Позивач вважаючи, що Кадрова комісія, приймаючи оскаржуване рішення щодо неї, діяла не на підставі, не у спосіб та не в межах, передбачених Законом, порушивши вимоги ст. 19 Конституції України, звернулась за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Кадровою комісією повно та ґрунтовно вивчено матеріали дисциплінарного провадження, та з урахуванням всіх наявних доказів, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, прийнято рішення від 27.02.2020 № 42дп-20, яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п.п. 1, 2, 6, 7 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», а відтак, видаючи оскаржувані накази відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи прокуратури України та їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 N 1697-VII (надалі - Закон N 1697-VII).

Згідно зі ст. 43 Закону N 1697-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

На підставі ч. 1 ст. 44 вказаного Закону дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 45 Закону N 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів розміщує на своєму веб-сайті рекомендований зразок дисциплінарної скарги.

Частинами 4 та 10 ст. 46 Закону N 1697-VII визначено, що після відкриття дисциплінарного провадження член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки.

Член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

Отже, процедура притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності включає три етапи: перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності та відкриття дисциплінарного провадження, проведення службового розслідування, прийняття рішення за висновками службового розслідування.

Вирішуючи питання щодо дотримання відповідачами строків перевірки відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, судом першої інстанції було застосовано, зокрема, норму п. 1 ч. 9 ст. 46 Закону N 1697-VII, якою передбачено, що перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а в разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів, але не більш як на місяць (в редакції, чинній на час надходження скарги).

Як встановлено судом першої інстанції, дисциплінарна скарга начальника процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку надійшла до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів - 12.08.2019 р.

Цього ж дня за допомогою автоматизованої системи для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження скаргу визначено члену КДКП Архіпову В.І., яким 19.08.2019 р. прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 11/2/4-1097дс-155дп-19 стосовно прокурора ОСОБА_1 .

Тобто питання про відкриття дисциплінарного провадження було вирішено у строк, передбачений п. 1 ч. 9 ст. 46 Закону N 1697-VII.

Підстави та порядок проведення службового розслідування в органах прокуратури стосовно прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих, військових прокуратур, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, слідчих (далі - прокурори), оформлення результатів та прийняття рішень, а також компетенцію структурних підрозділів, службових та посадових осіб органів прокуратури при його проведенні регламентується Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 06 грудня 2017 року N 343 (надалі - Інструкція N 343).

Відповідно до п. 9 Розділу III Інструкції N 343 службове розслідування проводиться у строк не більше ніж один місяць з дня його призначення.

У разі потреби за мотивованим рапортом голови комісії визначений строк може бути продовжено посадовою особою, яка призначила службове розслідування, про що видається письмовий наказ. Загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Час тимчасової втрати працездатності особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, її перебування на лікуванні, у відпустці, службовому відрядженні або відсутності з інших документально підтверджених причин до строку проведення службового розслідування не зараховується.

Відповідно до абз. 6 п. 9 Інструкції N 343 початком службового розслідування вважається дата підписання наказу про його призначення, а завершенням - дата затвердження висновку службового розслідування.

Згідно з п. 1 Розділу III Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 06.12.2017 № 343 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.01.2018 за № 8/31460 службові розслідування стосовно прокурорів САП має право призначати виключно заступник Генерального прокурора - керівник САП або особа, яка виконує його обов`язки.

Про призначення службового розслідування видається наказ, яким утворюється комісія з проведення службового розслідування (далі - комісія), визначаються голова та члени комісії, підстава, мета і строки його проведення, прізвище, ім`я, по батькові, посада прокурора, стосовно якого проводиться розслідування, факт, за яким воно проводиться (п. 4 Інструкції).

Так, наказом Генерального прокурора України від 19.09.2019 р. № 202 призначено службове розслідування для перевірки відомостей, викладених у запитах члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Архіпова В.І. з приводу порушення ОСОБА_1 вимог чинного законодавства, Правил внутрішнього службового розпорядку прокурорів Генеральної прокуратури України, затверджених наказом Генеральної прокуратури України від 30.12.2016 р. № 419 та вчинення інших неправомірних дій.

Разом з тим, позивач з 09.09.2019 по 08.11.2019 перебувала на лікарняному та у відпустках. Зокрема, наказом першого заступника Генерального прокурора від 06.09.2019 № 3968вц ОСОБА_1 надано соціальну відпустку з 09.09.2019 по 25.09.2019, наказом від 25.09.2019 № 4126-вц надано відпустку з 26.09.2019 по 08.11.2019.

Крім того, у зв`язку з перебуванням позивача на лікарняному у період з 09.11.2019 по 18.11.2019 позивач знаходилась у щорічній відпустці.

Таким чином, період перебування позивача на лікарняному та у відпустці з 09.09.2019 до 18.11.2019 у відповідності до абз. 4 п. 9 Інструкції № 343 не зараховується до строку проведення службового розслідування.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що саме після виходу ОСОБА_1 з відпустки 19.11.2019 розпочався перебіг строку проведення службового розслідування, який мав завершитися - 19.12.2019.

Наказом заступника Генерального прокурора - керівника САП Холодницького Н.І. від 19.12.2019 № 343 строк проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 продовжено до двох місяців.

Разом з тим, 25.09.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури (далі - Закон № 113-ІХ).

Підпунктом 3 п. 21 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ встановлено, що відкриті Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів на день набрання чинності цим Законом дисциплінарні провадження щодо прокурорів, стосовно яких не ухвалено рішення, передаються секретаріатом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів відповідним кадровим комісіям для продовження їх розгляду у порядку, визначеному Генеральним прокурором. Секретаріат Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів продовжує свою роботу до завершення атестації прокурорів.

Згідно пп. 7 п. 22 Розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ установлено, що тимчасово, до 1 вересня 2021 року в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення, у тому числі розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до абз. 4 п. 2 Розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ дію абзацу першого частини дев`ятої, частин десятої і одинадцятої статті 46 Закону України «Про прокуратуру», яким встановлювалися для КДКП строки проведення перевірки відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, зупинено до 01.09.2021.

На виконання вимог Закону N 113-IX наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 № 233 затверджено Порядок роботи кадрових комісій (надалі - Порядок N 233), наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 р. N 266 затверджено Порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження (надалі - Порядок N 266).

Згідно із п. 19 Порядку N 233 перелік і склад комісій затверджується наказами Генерального прокурора. У разі необхідності перелік і склад комісій може бути змінений Генеральним прокурором, у тому числі на підставі заяви члена комісії про вихід з її складу.

За визначенням п. 2 Порядку N 266 дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав, визначених частиною першою статті 43 Закону.

Органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласних (регіональних) прокуратур, окружних (місцевих) прокуратур, військових прокуратур, є кадрова комісія, утворена відповідно до Порядку роботи кадрових комісій, який затверджений наказом Генерального прокурора.

Згідно із п.п. 5, 6, 7, 8 Порядку N 266 процедура здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурора визначається розділом VI Закону та цим Порядком.

Дисциплінарне провадження передбачає: відкриття дисциплінарного провадження; проведення перевірки дисциплінарної скарги; розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення.

Перевірка даних про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності здійснюється членом кадрової комісії, що здійснює дисциплінарне провадження (далі - кадрова комісія), у порядку, встановленому Законом.

Право на звернення до кадрової комісії із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі факти, які можуть бути підставою для відкриття дисциплінарного провадження. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги передбачений у додатку до цього Порядку.

Наказом Генерального прокурора від 09.01.2020 № 9 створено Кадрову комісію з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (далі - Кадрова комісія).

20.01.2020 р. Заступником Генерального прокурора - Керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницьким Н. затверджено висновок службового розслідування щодо ОСОБА_1 .

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, 20.01.2020 завершено службове розслідування стосовно ОСОБА_1 за дорученням члена КДКП.

Отже, зважаючи на те, що службове розслідування фактично розпочалося 19.11.2019 р., а висновок службового розслідування затверджено 20.01.2020 р., слід дійти висновку, що двомісячний строк проведення службового розслідування відповідачем 1 було дотримано.

Відповідно до п. 20 Розд. ІІІ Порядку № 266 рішення у дисциплінарному провадженні повинно бути прийнято комісією у строк, що не перевищує два місяці від дня отримання комісією висновку члена кадрової комісії.

Після розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, за результатами дисциплінарного провадження кадрова комісія приймає одне з таких рішень: про накладення дисциплінарного стягнення; про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора; про закриття дисциплінарного провадження (п. 15 розд. ІІІ Порядку № 266).

Як вбачається з матеріалів справи, висновок за результатами службового розслідування надійшов до Кадрової комісії 21.01.2020.

За результатами перевірки обставин, викладених у скарзі, членом Кадрової комісії Дунасом Т.О. 10.02.2020 складено висновок, яким серед іншого, встановлено факт порушення прокурором ОСОБА_1 вимог Закону України «Про прокуратуру», Кодексу професійної етики та поведінки прокуратури та вчинення дисциплінарного проступку.

Рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення Кадровою комісією прийнято 27.02.2020.

Таким чином, Кадровою Комісією прийнято рішення у строк, передбачений п. 20 розд. ІІІ Порядку № 266.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Кадровою комісією було дотримано строки перевірки відомостей щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, проведення службового розслідування, а також прийняття рішення за його результатами.

Щодо доводів позивача про те, що Кадрова комісія, приймаючи рішення відносно позивача, діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом, порушивши вимоги ст. 19 Конституції України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно пп. 7 п. 22 Закону N 113-IX тимчасово, до 1 вересня 2021 року в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення, зокрема, розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

В силу п. 8 вказаного Закону Генеральний прокурор визначає:

перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур;

порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та процедуру здійснення дисциплінарного провадження;

порядок прийняття кадровою комісією рішення за результатами дисциплінарного провадження і за наявності підстав, передбачених Законом України "Про прокуратуру", про накладення на прокурора Офісу Генерального прокурора, обласної та окружної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.

Так, відповідно до п. 1 Порядку N 233 порядок роботи кадрових комісій (далі - комісія), що здійснюють свої повноваження на підставі пункту 11, підпункту 7 пункту 22 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", Закону України "Про прокуратуру", визначається цим Порядком та іншими нормативними актами.

Згідно із п. 2 Порядку N 233 Комісії забезпечують, зокрема, розгляд дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Під час своєї діяльності комісії здійснюють повноваження, визначені Законом України "Про прокуратуру", розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", цим Порядком та іншими нормативними актами.

Комісія, що розглядає дисциплінарні скарги про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, в межах реалізації своїх повноважень забезпечує участь при розгляді судом справ про оскарження її дій чи бездіяльності, рішень та інших актів, ухвалених за результатами дисциплінарних проваджень щодо прокурорів, у тому числі Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів, через голову, секретаря та членів цієї комісії, а також за рішенням комісії через працівників підрозділу, який забезпечує її діяльність (самопредставництво).

Пунктами 3, 4 Порядку N 233 для здійснення повноважень, передбачених абзацами другим і третім пункту 2 цього Порядку, утворюються комісії у складі шести осіб, з яких не менше трьох - особи, делеговані міжнародними і неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями. Членами комісії можуть бути особи, які є політично нейтральними, мають бездоганну ділову репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет, а також стаж роботи в галузі права.

Для здійснення повноважень, передбачених абзацом четвертим пункту 2 цього Порядку, утворюється окрема комісія у складі семи осіб з числа працівників органів прокуратури, прокурорів та інших залучених осіб за їх згодою.

Склад комісії затверджує Генеральний прокурор, який визначає її голову та секретаря.

Комісія правомочна ухвалювати рішення, здійснювати інші повноваження, якщо на її засіданні присутня більшість членів комісії. У разі неявки члена комісії більше двох разів поспіль без поважних причин, такий член комісії підлягає заміні відповідно до пункту 19 цього Порядку (п. 8 цього Порядку N 233).

Комісія може приймати процедурні рішення, пов`язані з її діяльністю (п. 11).

Рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії (п. 12).

Таким чином, вищевказаними положеннями передбачено створення тимчасових Кадрових комісій як органу, який повинен в період до 01 вересня 2021 року забезпечувати розгляд дисциплінарних скарг про вчинення прокурорами дисциплінарних проступків та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, а відтак, розглядаючи дисциплінарну справу позивача Кадрова комісія діяла у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо тверджень позивача про розгляд висновку про наявність дисциплінарного проступку прокурора без її участі та порушення у зв`язку із цим принципу рівності всіх учасників дисциплінарного провадження, суд першої інстанції зазначив наступне.

Згідно матеріалів дисциплінарного провадження №07-115дс-20дп-20, розгляд висновку про наявність дисциплінарного проступку прокурора ОСОБА_1 призначено на 19.02.2020.

Відповідно до п. 7 розд. ІІI Порядку № 266 прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце проведення засідання кадрової комісії з моменту оприлюднення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, відповідно до п. 13 наказу Генерального прокурора № 54 від 29.01.2020 р., яким внесено зміни до п. 7 Порядку розгляду кадровою Комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженого наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 р. № 266, - повідомлення про дату, час та місце проведення засідання кадрової комісії, на якому відбудеться розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, оприлюднюється не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Відповідно до наявного в матеріалах справи повідомлення, оголошення про розгляд справи Кадровою комісією, призначеної на 27.02.2020 р. було розміщено 19.02.2020 р., тобто за п`ять робочих днів.

Як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, засідання кадрової комісії з розгляду висновку призначалось двічі: на 19.02.2020 (повідомлення про дату, час та місце проведення засідання оприлюднено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 11.02.2020) та на 27.02.2020 (повідомлення про дату, час та місце проведення засідання оприлюднено на офіційному веб-сайті - 19.02.2020).

Отже, ОСОБА_1 була своєчасно та належним чином повідомлена про час і місце проведення засідання кадрової комісії.

Водночас на засідання кадрової комісії, призначене на 19.02.2020, не з`явилась і не повідомила про причини неявки, у зв`язку з чим засідання було відкладено на 27.02.2020.

Позивач на засідання кадрової комісії, призначене на 27.02.2020, не з`явилася повторно, надіславши при цьому повідомлення про те, що не зможе прийняти участь у засіданні кадрової комісії через хворобу, проте бажає бути присутньою на такому засіданні, та просила перенести розгляд висновку.

В судовому засіданні позивач не заперечувала проти того, що була обізнана про час, дату та місце проведення засідання Кадрової комісії.

Згідно з п. 10 розд. III Порядку № 266 висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за участі належним чином повідомленого прокурора і може бути розглянутий без нього, якщо прокурор не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки, або ж прокурор не з`явився на засідання повторно.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Кадрова комісія мала право прийняти рішення про розгляд висновку за відсутності позивача, повідомленого належним чином, який не прибув у відповідне засідання повторно.

При цьому, у своєму повідомленні позивач зазначила, що не може взяти участь у засіданнях Кадрової комісії у зв`язку з перебуванням на лікарняному з 10.02.2020.

До матеріалів справи долучено копію листка непрацездатності серії АДЮ №013929 від 10.02.2020.

Водночас, згідно листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області від 06.05.2020 №11-16/2653 повідомлено, що вказаний листок непрацездатності серії АДЮ №013929 продовжений лікарем хірургом медичного закладу на період з 15.02.2020 по 06.03.2020 необґрунтовано, з порушенням вимог п.1.7 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 №455 та пп. 5.1.5, 5.2.8 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2008 за №589/15280.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що причини неприбуття, на які посилалась позивач, в якості неможливості взяти участь у засіданні кадрової комісії про розгляд висновку є неповажними, а тому розгляд Кадровою Комісією висновку за відсутності прокурора ОСОБА_1 не суперечить вимогам закону.

Щодо наявності складу дисциплінарного проступку у прокурора ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив наступне.

І. Під час дисциплінарного провадження Кадровою комісією установлено, що ОСОБА_1 , в порушення вимог Інструкції зі складання звітності про роботу прокурора, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 28.11.2012 №121 (далі - Інструкція № 121), в інформаційно-аналітичній системі "Облік та статистика органів прокуратури" та у звітності за формою № П "Про роботу прокурора" за 6 місяців 2019 року не обліковано участь у розгляді кримінального провадження № 0002227 та відомості про виправдання судом однієї особи у цьому провадженні.

Так, вироком Заводського районного суду міста Запоріжжя від 29.05.2019 у справі №757/55923/16-к виправдано ОСОБА_17 за ч. 5 ст. 191 КК України. Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні проводилося детективами НАБУ. Підтримання державного обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні здійснювала прокурор ОСОБА_1

В свою чергу, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що участі у судових засіданнях з розгляду обвинувального акта в зазначеному кримінальному провадженні не приймала, а тому вважає, що внесення інформації до інформаційно-аналітичної системи "Облік та статистика органів прокуратури" повинні забезпечуватися прокурорами, які приймали участь у судовому засіданні.

Згідно Положення про Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 12.04.2016 №149 (далі - Положення), до службових обов`язків ОСОБА_1 серед інших віднесено забезпечення своєчасного, повного й об`єктивного внесення відомостей про результати роботи відділу до інформаційно-аналітичної системи "Облік та статистика органів прокуратури".

Відповідно до Інструкції № 121 внесення інформації до інформаційно-аналітичної системи "Облік та статистика органів прокуратури" розпочинається не пізніше наступного дня з часу настання певного факту. У такі ж строки здійснюється подальше доповнення або коригування відомостей (п. 2.4 Інструкції). Дані про кількість осіб, стосовно яких у судовому провадженні ухвалено виправдувальний вирок, слід наводити незалежно від набрання вироками законної сили (п. 6.22 Інструкції).

Однак, позивачем вказані вимоги виконано не було та не внесено до інформаційно-аналітичної системи "Облік та статистика органів прокуратури" відомості про виправдання ОСОБА_17 .

Крім того, твердження позивача про те, що вона не брала участі у судових засіданнях по вищезгаданому кримінальному провадженню, спростовуються змістом вироку Заводського районного суду міста Запоріжжя від 29.05.2019 по справі № 757/55923/16-к, з якого вбачається, що його ухвалено у відкритому судовому засіданні за участю прокурорів ОСОБА_19 та ОСОБА_1

Вказані висновки суду першої інстанції спростовують посилання позивача в апеляційній скарзі на наказ Генеральної прокуратури України від 28.03.2019 р. № 51, яким затверджено Порядок організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні» (у редакції, чинній на час винесення вироку), у відповідності до якого прокурори у судовому провадженні відповідно до вимог законодавства: - особисто беруть участь у судових засіданнях, ініціюють привід обвинуваченого чи зміну запобіжного заходу на більш суворий, порушують перед судом питання про дисциплінарну відповідальність захисника, накладення грошових стягнень на учасників судового провадження у разі зловживання ними своїми процесуальними правами; - забезпечують своєчасне внесення до відповідної інформаційно-аналітичної систему обліку та статистики органів прокуратури відомостей про ухвалене судове рішення у кримінальному провадженні, а впродовж трьох днів ухвалення судового рішення також зазначають про свою позицію щодо його законності та наявності підстав для апеляційного, касаційного оскарження; - здійснюють інші повноваження, передбачені КПК України.

ІІ. Також, з висновку вбачається, що прокурором ОСОБА_1 не забезпечено виконання вимог Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.05.2016 за № 680/28810, при обліку злочинів у кримінальних провадженнях, які завершені розслідуванням з направленням до суду обвинувального акту.

Зокрема, ОСОБА_1 , як старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000286 до ЄРДР внесено відомості про результати досудового розслідування без перевірки їх правильності та повноти та, як наслідок, у звітності не обліковано дані про встановлені збитки на загальну суму 2,2 млн. грн., які спричинені інтересам держави.

Позивач стверджує, що в Положенні міститься обов`язок реєстратора, а не старшого групи прокурорів, начальника відділу чи начальника управління, вносити інформацію до ЄРДР під час внесення відомостей про результати досудового розслідування, у тому числі, дані про встановлені збитки.

Водночас, у відповідності до п.п. 1, 2 розділу VI вказаного Положення, прокурори, керівники органів досудового розслідування усіх рівнів забезпечують у відомствах контроль за своєчасним, повним та достовірним внесенням інформації до Реєстру у строки, визначені КПК України та цим Положенням.

Прокурори, які здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, перед внесенням до Реєстру відповідно до частини третьої статті 283 КПК України даних про результати досудового розслідування особисто перевіряють правильність та повноту відомостей про кримінальне правопорушення, осіб, які їх учинили, та рух кримінальних проваджень.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що вказані порушення не відповідають змісту нормативно-правового акту, оскільки в Положенні відсутні пункти 2, 8 розділу VI, що на її думку свідчить про те, що Кадровою комісією прокурора її притягнуто до відповідальності за порушення вимог положень нормативно-правових актів органів прокуратури, яких не існує.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи позивача, оскільки зміст самого розділу VI передбачає здійснення прокурорами, які здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, контролю та нагляду за правильністю внесення даних про результати досудового розслідування до Реєстру, а відтак відсутність п. 8 свідчить лише про допущену відповідачем описку під час складання тексту висновку службового розслідування.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що обов`язком прокурора, як процесуального керівника у кримінальному провадженні, є особиста перевірка правильності та повноти внесених відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, а доводи ОСОБА_1 про те, що вказане порушення допущено не нею, а реєстратором не ґрунтуються на вимогах законодавства.

ІІІ. Окрім того, рішенням Кадрової комісії встановлені ряд порушень кримінального процесуального законодавства позивачем, яка або була членом групи прокурорів або очолювала цю групу прокурорів та виконувала функції процесуального керівника, зокрема: через недбале та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, тобто упродовж двох місяців, організації розгляду та вирішення питання щодо визначення в порядку статті 218 КПК України підслідності у кримінальному провадженні № 0000375 від 08.05.2019 (лист НАБУ № 0414-006/15579 від 10.05.2019).

Службовим розслідуванням встановлено, що 13.05.2019 до Генеральної прокуратури України від НАБУ надійшло кримінальне провадження № 0000375 від 08.05.2019 за фактом можливих неправомірних дій службових осіб за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України для вирішення питання про визначення підслідності та прийняття рішення в порядку ст. 218 КПК України. Заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кривенком В.В 14.05.2019 розгляд питання щодо опрацювання, визначення підслідності у зазначеному кримінальному провадженні доручено начальнику відділу ОСОБА_1, яке в цей же день нею отримано, що підтверджується відомостями з Системи електронного документообігу за №99427-19 від 13.05.2019. В той час, ОСОБА_1 вивчення зазначеного вище кримінального провадження для прийняття рішення в порядку ст. 218 КПК України доручила іншому прокурору лише 09.07.2019, тобто після спливу майже двомісячного строку від дня надходження провадження.

ОСОБА_1 зазначила, що виконувала безпосередні функції єдиного процесуального керівника у даному провадженні, яке потребувало додаткового витребування ухвал суду, первинних скарг та іншого з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення у провадженні про визначення підслідності або повернення справи до НАБУ.

Однак, вказані доводи позивача жодними належними доказами не підтверджено та не спростовано порушення нею строків щодо опрацювання матеріалів та визначення підслідності у кримінальному провадженні № 0000375 від 08.05.2019.

ІV. Крім того, у ході розгляду дисциплінарної скарги та матеріалів її перевірки встановлено неодноразові порушення прокурором ОСОБА_1 норм КПК України під час здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Зокрема, ОСОБА_1 , здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000098 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 та ч. 5 ст. 191 КК України 26.02.2019 склала та повідомила про підозру ОСОБА_21 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, проте обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості ОСОБА_21 не скерувала невідкладно до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, групою прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000098 від 17.04.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. У вказаному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру ОСОБА_21 у наданні неправомірної вигоди службовій особі, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України. Відносно ОСОБА_21 матеріали виділено в окреме провадження № 0000173 від 27.02.2019 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, в межах якого між начальником п`ятого відділу управління САП ОСОБА_1 та підозрюваним ОСОБА_21 укладено угоду про визнання винуватості від 27.02.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди.

У пункті 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод" передбачено, якщо угоди (незалежно від її виду) досягнуто під час досудового розслідування, після виконання процесуальних дій, передбачених статей 290, 291 КПК, складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт разом із підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Відкласти направлення цих документів до суду вправі відповідно до ч. 1 ст. 474 КПК лише прокурор за наявності визначених процесуальним законом підстав, зокрема у зв`язку із необхідністю: 1) отримання висновку експерта; 2) завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання і фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди.

Як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, відповідно до листа від 23.04.2019 №06-18969-19 обвинувальний акт на 11 арк. з угодою про визнання винуватості ОСОБА_21 на 7 арк., разом з реєстром матеріалів досудового розслідування та розпискою підозрюваного та його представника, направлено до Вишгородського районного суду Київської області, які отримані судом 24.04.2019. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.04.2019 призначено підготовче судове засідання по кримінальному провадженню № 0000173.

Вказані обставини підтверджують порушення ОСОБА_1 строку скерування до суду обвинувального акту з угодою.

Водночас, позивачем належним чином не доведено необхідність відкладення процесуальних строків надіслання вказаного обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, зокрема, наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 474 КПК України.

V. Також у висновку зазначено, що ОСОБА_1 у ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000353 від 26.05.2017 не вжито заходів щодо своєчасного направлення до органу досудового розслідування (НАБУ) повернутого судом у порядку статті 314 КПК України обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, що надійшли 20.02.2018 (після оскарження ухвали суду в апеляційному порядку), оскільки лише 16.01.2019 вказане кримінальне провадження детективом НАБУ прийнято до свого провадження та 04.02.2019 відкрито матеріали досудового розслідування стороні захисту.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що дійсно у кримінальному провадженні №0000353 від 26.05.2017 процесуальне керівництво здійснюється прокурорами п`ятого відділу управління САП, у тому числі, прокурором ОСОБА_1 Однак, позивач стверджує, що матеріли вказаного провадження у віданні ОСОБА_1 не перебували та на неї не розписувались.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах вказаного кримінального провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000353 від 26.05.2017 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.364 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, укладено угоди про визнання винуватості між підозрюваним ОСОБА_23 та прокурором п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ГПУ Пономаренком В.П. від 01.06.2017, а також між ОСОБА_11 та прокурором п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ГПУ Пономаренком В.П. від 31.05.2017.

Прокурором Пономаренком В.П. надіслано обвинувальний акт із зазначеними угодами про визнання винуватості 09.06.2017 до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2017 у справі № 760/10019/17-к відмовлено прокурору Пономаренко В.П. у затвердженні угод від 31.05.2017 з підозрюваним ОСОБА_11 та від 01.06.2017 з підозрюваним ОСОБА_23 .

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28.03.2018 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката Єгорова Б.С. на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2017.

Матеріали кримінального провадження надійшли до Спеціалізованої прокуратури 20.02.2018 р., проте не були направлені до НАБУ для проведення досудового розслідування.

На момент надходження кримінального провадження № 0000353 до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури у розпорядженні сторони обвинувачення залишалось 13 днів строку досудового розслідування, тобто до 04.03.2018 р. та строку на ознайомлення стороною із матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, починаючи з 04.03.2018 р. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були підозрюваними у кримінальному провадженні № 0000353 поза межами строку досудового розслідування.

З матеріалів дисциплінарного провадження вбачається, що матеріали кримінального провадження за №0000353 від 26.05.2017, разом з апеляцією прокурора на ухвалу суду від 17.11.2017, які надійшли від Солом`янського районного суду м. Києва, за резолюцією заступника керівника САП Кривенка В.В. передані для здійснення контролю ОСОБА_1 .

Крім того, 21.02.2018 матеріали вказаного кримінального провадження надіслані судом прокурору Пономаренку В.П. для продовження досудового розслідування та згідно резолюції заступника керівника САП Кривенка В.В. передані прокурору Пономаренку В.П. з відміткою "до 01.03.2018 повторно скерувати".

Таким чином, згідно наявних матеріалів вбачається, що процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000353 здійснювалось групою процесуальних керівників САП ГПУ у складі, зокрема, ОСОБА_1, Пономаренка В.П .

Зважаючи на викладене вище, беручи до уваги те, що позивачем не зазначено іншого порядку передачі матеріалів кримінального провадження до виконання за резолюцією керівника, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 в порушення п. 6.5 Положення про Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 12.04.2016 № 149, не здійснено належний контроль щодо направлення матеріалів кримінального провадження до НАБУ у встановлені законодавством строки.

VI. Також в межах кримінального провадження №0000353 від 26.05.2017 підозру ОСОБА_23 оголошено прокурором ОСОБА_1 під час оголошення підозри адвокатом ОСОБА_23 - Бірюковою О.М. подано клопотання №2-РДО про закриття кримінального провадження №0000353 на підставі ч. 1 п. 10 ст.284 КПК України, яке отримано особисто прокурором ОСОБА_1 29.05.2019, про що свідчить відмітка на клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

ОСОБА_1 відповіді на клопотання не надано у встановлений строк, у зв`язку із чим адвокатом Бірюковою О.М. 24.07.2019 до САП подано нагадування.

Обґрунтованих пояснень та доказів щодо спростування вказаних обставин, а саме порушення строків розгляду клопотання та неповідомлення адвоката про результати його розгляду позивачем до суду не надано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вказане клопотання було долучено до матеріалів кримінального провадження та розглянуто в подальшому судом, не спростовують обставин, встановлених у ході дисциплінарного провадження щодо порушення вимог статті 220 КПК України.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що розгляд таких клопотань адвоката про прийняття процесуальних рішень за вимогами ст.ст. 220-221 КПК України на стадії досудового розслідування законом не передбачено, оскільки положеннями ст.ст. 283, 284 КПК України чітко визначено, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Положеннями ст. 284 КПК України визначено випадки, коли прокурор виносить постанову про закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування. Окрім того, положеннями даної статті передбачено право учасників кримінального провадження заявляти клопотання слідчому, дізнавачу, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених п. 1 вказаної статті підстав.

Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Вищенаведене свідчить про те, що прокурор, отримавши клопотання адвоката про закриття кримінального провадження, зобов`язаний розглянути його протягом трьох днів та прийняти відповідне рішення.

Колегія суддів вважає неприйнятним посилання позивача на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що прийняття Кадровою комісією оспорюваного позивачем рішення за даним фактом вичерпало річний термін на провадження в цій частині та підлягало закриттю, оскільки посилання на вказану обставину відсутнє в позовній заяві та відповідно не могло бути предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує, що у вказаний період позивач понад 100 днів перебувала на лікарняному та відпустці, що нею в судовому засіданні не заперечувалось, а відтак на вказаний період відлік річного строку не розповсюджується.

VII. Також в ході дисциплінарного провадження встановлено, що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000209 від 24.03.2017 (щодо службових осіб НКРЕКП за ч. 2 ст. 364 КК України) прокурором ОСОБА_1 24.04.2019 безпідставно скеровано лист про залишення без виконання постанови про призначення судово-економічної експертизи, яку вона скерувала до експертної установи 15.11.2018. Окрім того, безпідставним відкликанням постанови про призначення експертизи у кримінальному провадженні № 0000209, яке тривало майже п`ять місяців, порушено вимогу щодо розумності строків досудового розслідування.

Водночас, позивачем жодним чином не спростовано обґрунтованість та доцільність підстав щодо відкликання постанови про призначення судово-економічної експертизи, яку вона скерувала до експертної установи 15.11.2018.

Суд не приймає посилання позивача на те, що процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось на підставі постанови про визначення групи прокурорів керівництвом САП та прокурорами п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ГПУ, оскільки старшим групи прокурорів визначено ОСОБА_1, яка в силу своїх службових обов`язків повинна здійснювати ефективний нагляд за станом досудового розслідування та забезпечити швидке, повне, неупереджене розслідування кримінального правопорушення, у тому числі вчиняти дії шляхом збирання та фіксації доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Крім того згідно висновку встановлено, що прокурором ОСОБА_1 після скасування 26.11.2018 постанови детектива НАБУ про закриття кримінального провадження № 0001254 від 22.05.2018 не вжито відповідно до вимог статей 9, 28 КПК України заходів до проведення досудового розслідування у розумні строки, зокрема, упродовж чотирьох місяців досудове розслідування у даному кримінальному провадженні взагалі не здійснювалося.

Як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, відповідно до постанови заступника Генерального прокурора - керівника САП Холодницького Н.І. від 23.05.2018 у кримінальному провадженні № 0001254 визначено групу прокурорів для здійснення досудового розслідування, де старшим групи прокурорів визначено ОСОБА_1

В межах вказаного кримінального провадження постановою начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ГПУ ОСОБА_1 від 26.11.2018 скасовано постанову від 31.10.2018 про закриття кримінального провадження № 0001254 від 22.05.2018 як незаконну.

Листом від 18.12.2018 за підписом ОСОБА_1 постанову від 26.11.2018 разом з матеріалами кримінального провадження направлено до НАБУ.

В подальшому, листом від 29.03.2019 прокурором ОСОБА_1 витребувано у НАБУ матеріали зазначеного кримінального провадження разом із довідкою про стан досудового розслідування.

ОСОБА_1 пояснила, що за результатами вивчення матеріалів фактично встановлена відсутність проведення належних слідчих та процесуальних дій, повторно зібрано нараду, наголошено на необхідності належного досудового розслідування. Також остання зазначила, що станом на день звернення до суду вказівки виконано, але не в повному обсязі, у справі прокурорами вчиняються заходи для залучення відповідного спеціаліста аудитора та подальшого проведення дослідження.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Між тим, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема:

починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування;

доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування;

доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом;

доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;

ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування;

приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

В даному випадку, позивачем не доведено належними доказами, що ним як старшим групи прокурорів процесуального керівництва вказаного кримінального провадження вжито всіх необхідних ефективних заходів щодо здійснення досудового розслідування в межах розумних строків, зокрема, ОСОБА_1 після скасування постанови про закриття кримінального провадження та направлення матеріалів до НАБУ не встановлено розумного строку для проведення досудового розслідування, у разі необхідності не вирішено питання щодо можливого призначення іншого слідчого з метою ефективного проведення досудового розслідування, також не прийнято рішення про продовження строків досудового розслідування.

VIII. Крім того, з матеріалів дисциплінарного провадження вбачається, що прокурором ОСОБА_1 неодноразово порушувалися вимоги Закону України «Про звернення громадян», тобто мали місце факти необґрунтованого зволікання з розглядом звернень.

Позивач зазначила, що всі наведені обставини з приводу звернень Комісією взагалі не були перевірені, та посилається на закінчення строків щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

ХІХ. Щодо порушення вимог п. 6.5 Положення про САП та ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», зокрема, недодержання 5-денного терміну направлення за належністю звернень ОСОБА_8 , яке надійшло 12.11.2018 р., ОСОБА_9 , яке надійшло 17.12.2018 р., звернення ТОВ «Проектно-технічний центр», яке надійшло 13.03.2019, суд першої інстанції зазначив, що законність строків притягнення позивача до відповідальності не спростовують систематичність порушення ним вимог Закону України "Про звернення громадян".

З вказаними висновками, колегія суддів не може погодитися в повній мірі, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Як вбачається з матеріалів справи, звернення ОСОБА_8 надійшло 12.11.2019 р., керівниками Холодницьким Н.І. та ОСОБА_7 накладались резолюції з 12 по 14 листопада 2018 року.

15.11.2018 р. ОСОБА_1 доручила розгляд прокурору Лучкову Ю.В. , який розглядав вказане звернення до 21.11.2019 р., хоча згідно із резолюції ОСОБА_7 мав право це робити в строк до 23.11.2019 р.

Таким чином, терміни розгляду заяви ОСОБА_8 позивачем не було порушено.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується порушення п`ятиденного терміну направлення за належністю звернень ОСОБА_9 , яке надійшло 17.12.2018 р., а направлено за належністю 29.12.2018 р. та ТОВ «Проектно-технічний центр», яке надійшло 13.03.2019 р., а направлено за належністю 20.03.2019 р.

ХХ. Окрім того, матеріалами дисциплінарного провадження встановлено порушення позивачем положень ст. 222 КПК України та ст. ст. 4, 5, 10, 11 та 12 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, оскільки нею допущено розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні №000000051 від 05.08.2019 та незаконне втручання прокуратури в діяльність органів судової влади.

На думку позивача та суду першої інстанції, вказані обставини не підтверджуються допустимими доказами як цього вимагає КПК України, оскільки вони отримані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. 1 ст. 257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

Отже, інформація отримана в ході досудового розслідування може бути використана в іншому кримінальному провадженні лише на підставі ухвали слідчого судді.

В той же час, положення даної статті не містять заборони про надання такої інформації з метою проведення службового розслідування в частині, що стосується розголошення відомостей досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, Заступником Генерального прокурора Кізь С. від 09.08.2019 р. № 03/4-1вн-19 направлено Заступнику Генерального прокурора - керівнику Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницькому Н.І. лист, із матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000046 від 25.02.2014 р., з метою проведення службового розслідування відносно позивача про можливе розголошення нею відомостей досудового розслідування.

Таким чином, Заступником Генерального прокурора Кізь С. надано згоду на використання матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000046 від 25.02.2014 р. з метою проведення службового розслідування відносно начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 , під час проведення якого встановлено позаслужбове спілкування з фігурантом кримінального провадження, розголошення йому інформації про заплановані процесуальні дії, незаконне втручання прокуратури в діяльність органів судової влади, а відтак в ході службового розслідування вірно встановлено грубе порушення позивачем правил прокурорської етики.

Щодо доводів позивача про те, що рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із п. 9 Порядку N 233, рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог законодавства, таке рішення є підставою для дисциплінарного провадження.

Предметом розгляду в межах дисциплінарного провадження не може бути неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади. Порядок розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади, визначається Генеральним прокурором.

Якщо кадрова комісія за результатами дисциплінарного провадження стосовно прокурора, який обіймає адміністративну посаду, встановила неналежне виконання ним посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади, кадрова комісія приймає відповідне рішення, яке надсилає Генеральному прокурору або відповідному керівнику обласної прокуратури.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки питання щодо вчинення дисциплінарного проступку позивачем розглядалося за скаргою її керівника в порядку ст. 43 Закону N 1697-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тобто на її дії (бездіяльність) як державного службовця, відповідно застосування п. 9 Порядку N 233 є недоречним, оскільки в такому випадку, на думку суду, мають застосовуватися положення Інструкції № 343, згідно п. 4 якої, службове розслідування проводиться незалежно від здійснення за тим самим фактом розслідування у кримінальному провадженні чи провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно із п. 1 Розд. ІІ Інструкції № 343, підставами для призначення службового розслідування є, зокрема, звернення (скарги, заяви) і повідомлення громадян, народних депутатів України, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян та засобів масової інформації, які містять фактичні дані, що можуть бути перевірені; доручення посадових осіб, уповноважених на призначення службових розслідувань.

В силу п. 3 Розд. ІІ Інструкції № 343 підставами для проведення службового розслідування є наявність даних про, зокрема, втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів; допущення витоку мовної та видової інформації на об`єктах інформаційної діяльності органів прокуратури, розголошення конфіденційної, службової інформації або інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом (крім державної таємниці), втрату службових документів і матеріалів, порушення пропускного режиму до службових приміщень прокуратури, втрату, пошкодження печаток, штампів, іншого майна прокуратури; використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб; порушення прокурором вимог, заборон або обмежень, встановлених Законами України "Про запобігання корупції", "Про прокуратуру"; вчинення прокурором інших дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Тобто у випадку наявності хоча б однієї із вищевказаних підстав, відносно прокурора може бути розпочато службове розслідування без порушення кримінального провадження. Слід також зазначити, що чинний КПК України не передбачає норм, які б дозволяли приймати рішення стосовно рішень, дій чи бездіяльності прокурора в рамках проведення службового розслідування чи встановлювати факти порушень, допущенних прокурором під час виконання його службової діяльності.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на відсутність норми Закону після 25.09.2019 р., яка б передбачала порядок автоматичного розподілу вже відкритих дисциплінарних проваджень, оскільки згідно із пп. 3 п. 21 Розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ встановлено, що відкриті Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів на день набрання чинності цим Законом дисциплінарні провадження щодо прокурорів, стосовно яких не ухвалено рішення, передаються секретаріатом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів відповідним кадровим комісіям для продовження їх розгляду у порядку, визначеному Генеральним прокурором.

Вирішуючи питання про наявність ступеня вини позивача, колегія суддів враховує, що позивач має непогашену догану за порушення правил внутрішнього службового розпорядку.

Зокрема, у порушення пункту 2 Розділу II Правил внутрішнього службового розпорядку прокурорів Генеральної прокуратури України, затверджених наказом Генеральної прокуратури України від 30.12.2016 № 419 та погоджених Профспілковим комітетом Генеральної прокуратури України 23.12.2016, 15.07.2019 та 23.07.2019 була відсутня без поважних причин на робочому місці, у робочий час, без повідомлення свого безпосереднього керівника про необхідність такої відсутності.

Позивач вважає вказані твердження Кадрової комісії безпідставними, оскільки по відношенню до неї акти про відсутність на робочому місці не складались.

Разом з тим, факт нескладення акта не спростовує допущення порушень трудової дисципліни та підтверджується іншими доказами, зокрема, поясненнями третіх осіб, а саме безпосереднього керівника ОСОБА_7 , який заперечив факт повідомлення його ОСОБА_1 про її відсутність на роботі у зазначені періоди та поясненнями самої ОСОБА_1 (а.с. 92 т. 5.)

На безпідставність таких доводів вказав Верховний Суд у справі № 9901/383/19, в якій визнав законним рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 12.06.2019 р. № 178дп-19 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Вказане рішення залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 р.

Враховуючи викладене, дослідивши в повному обсязі матеріали справи, подані учасниками документи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що більша частина допущених порушень дає підстави дійти до висновку про наявність в діях прокурора ОСОБА_1 складу дисциплінарних проступків, а саме: неналежне виконання службових обов`язків, необґрунтоване зволікання з розглядом звернень, порушення правил внутрішнього службового розпорядку, порушення Кодексу професійної етики.

За таких обставин, слід дійти висновку, що Кадрова комісія обґрунтовано прийняла рішення № 42-дп-20 від 27.02.2020 «Про накладення дисциплінарного стягнення на начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1».

Відповідно до п.п. 2, 10 ч. 1 ст. 3 Закону N 1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності та неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

За п.п. 3, 4 ч. 4 ст. 19 цього Закону прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Згідно з положеннями ст. 5 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017, професійна діяльність прокурора має ґрунтуватися на неухильному дотриманні конституційних принципів верховенства права та законності. При здійсненні повноважень він зобов`язаний діяти відповідно до закону, своєчасно вживати вичерпних заходів для їх належного виконання.

Статтею 11 цього Кодексу визначено, що прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність. Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

Згідно зі Стандартами професійної відповідальності та основними обов`язками і правами прокурорів, прийнятими Міжнародною асоціацією прокурорів 23.04.1999, прокурори повинні: завжди підтримувати честь та гідність професії; поводитись професійно, відповідно до закону, правил та етики їхньої професії; у будь-який час дотримуватись найвищих норм чесності.

Суд зазначає, що протиправне порушення службових обов`язків, що випливають з вимог Законів України та виданих на їх підставі нормативно-правових актів, наказів і вказівок керівництва, визнається дисциплінарним проступком прокурора. Допущення подібної поведінки підриває як авторитет прокурора, органів прокуратури, такі і держави в цілому, тому що прокурори при здійсненні своїх повноважень представляють державу.

Неналежне виконання чи невиконання вимог Конституції, Законів України, зокрема Кримінального процесуального кодексу України, підзаконних нормативно-правових актів є неналежним виконанням службових обов`язків, що є дисциплінарним проступком, за який прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження.

Під дискреційним повноваженням суб`єкта владних повноважень розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи такому суб`єкту при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, цей суб`єкт має можливість самостійно (на власний розсуд) обирати один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ встановлено, що за результатами перевірки член кадрової комісії готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член кадрової комісії встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена кадрової комісії щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

Згідно п. 15 Розділу ІІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ після розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, за результатами дисциплінарного провадження кадрова комісія приймає одне з таких рішень: про накладення дисциплінарного стягнення; про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора; про закриття дисциплінарного провадження.

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення, а також інші обставини, що мають значення для прийняття рішення (п.19 Розділу ІІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ).

Зазначені вище правові положення в сукупності з установленими обставинами свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону N 1697-VII є підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

Суд вважає, що Кадровою комісією належним чином з`ясовано обставини, які мали значення для прийняття рішення, навела мотиви, з яких дійшла висновків про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку з посиланням на відповідні докази, та обґрунтувала пропорційність застосованого виду стягнення і його співмірність вчиненому проступку. Оскаржуване рішення є вмотивованим, Комісією враховано характер проступку, його наслідки, особу прокурора, ступінь його вини, містить конкретну, визначену законом підставу звільнення позивача.

Враховуючи викладене, Кадровою комісією повно та ґрунтовно вивчено матеріали дисциплінарного провадження, та з урахуванням всіх наявних доказів, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, прийнято рішення від 27.02.2020 № 42дп-20, яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п.п. 1, 2, 6, 7 ч. 1 ст. 43 Закону N 1697-VII.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 9 Закону N 1697-VII Генеральний прокурор у встановленому порядку на підставі рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора приймає рішення про застосування до прокурора Офісу Генерального прокурора, прокурора обласної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування такої особи на посаді прокурора.

Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України (ч. 2 ст. 9 Закону N 1697-VII).

Відповідно до викладених правових норм, на підставі рішення Кадрової комісії від 27.02.2020 № 42дп-20 наказом Генерального прокурора від 05.03.2020 № 1-дц ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків, необґрунтоване зволікання з розглядом звернень, допущення розголошення відомостей досудового розслідування, одноразове грубе порушення прави прокурорської етики та порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п.п. 1, 2, 6 та 7 ч. 1 ст. 43 Закону N 1697-VII) у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності.

У подальшому після надання позивачем до Офісу Генерального прокурора листів непрацездатності наказом Генерального прокурора від 28.04.2020 № 1-дц дату звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури визначено 21.04.2020.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що видаючи оскаржувані накази відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Так, положеннями п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Положеннями ст. 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Тобто, при вирішення питання за правилами якого позовного провадження судом розглядатиметься спір щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановлювати чи належить позивач до осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до Закону України «Про запобігання корупції». В іншому випадку такий спір може бути розглянуто судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Відкриваючи провадження у справі № 640/7008/20 Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано виключень, які містить п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, а саме щодо справ позивачів, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Згідно з приміткою до ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції» до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище віднесено, зокрема, прокурорів.

Наказом Генерального прокурора України від 18.12.2015 № 1928-ц ОСОБА_1 призначена на посаду начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, а згідно наказу заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури № 2259ц від 28.12.2019 - з 2 січня 2020 року призначена на посаду начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора, перебуваючи у статусі прокурора.

Колегія суддів наголошує, що вказана посада, належить до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Вказане в сукупності свідчить про те, що спір щодо прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби особою-позивачем, який обіймав посаду прокурора, не може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. У зв`язку з чим судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та невірно визначено провадження, в якому слід розглядати дану справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із п. 7 ч. 3 цієї статті, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що в силу п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у справі, зважаючи на те, що під час розгляду справи по суті судом першої інстанції дотримано норм матеріального права та прийнято законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2020 року слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: А.М. Горяйнов

Л.О. Костюк

Повний текст постанови виготовлено 11.11.2020 р.