Справа № 420/3380/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3380/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобус 365» до Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500060/2019/000225/2 від 04.11.2019 р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00756, вирішив адміністративний позов задовольнити .

І. Суть спору

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ТОВ «Автобус 365», до відповідачів Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці ДФС, в якому з урахуванням уточнення до позову, просило:

-визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500060/2019/000225/2 від 04 листопада 2019 року за митною декларацією UA 500060/2019/035585 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00796.

ІІ. Аргументи сторін.

(а) Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

05.07.2019 року між компанією AUTOBUS&PARTNER (продавець) та позивачем (покупець) укладений Контракт №5/5673 купівлі-продажу пасажирського автобусу MAN А 21, 2009 року випуску, номер кузова (VIN) - НОМЕР_1 за ціною, встановленою у п. 2.2. Контракту, - 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот) євро.

02.11.2019 р. позивач подав електронну митну декларацію № UA 500060/2019/035585 з метою митного оформлення імпортованого товару за Контрактом, в графі 31 Митної декларації вказаний опис товару: Автобус, що був у використанні - 1 шт. Марки MAN, модель NL273 LPG, календарний рік виготовлення - 2009, модельний рік - 2009. Номер кузова (VIN) - НОМЕР_1 . Тимчасовий транзитний номер - НОМЕР_2 . Номер двигуна - немає даних, номер шасі - немає даних. З двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та з кривошипно-шатунним механізмом, бензиновий, адаптований для роботи на газі CNG (газ метан), робочий об`єм циліндрів двигуна - 12816 куб.см. Потужність двигуна - 200 кВт. Фактичний пробіг - 492236 км. Колір - червоний. Колісна формула 4x2. Загальна кількість місць для сидіння, включаючи місце водія - 31, стоячих місць - 42. Призначений для перевезення людей на дорогах загального користування. Маса в спорядженому стані: 18000 кг. Відповідає екологічним нормам рівня "ЄВРО-5". Цивільного призначення. Не має в своєму складі передавачі та приймачі. Торгівельна марка - MAN. Виробник: MAN NUTZFAHRZEUGE AKTIENGESELLSCHAFT, Країна виробництва DE. Див. "електронний інвойс".

В графі 33 "Код товару" декларантом визначений код товару 87029019, який передбачає застосування ввізного мита за ставкою - 5% від митної вартості товару.

В графі 42 Митної декларації визначена ціна імпортованого ТОВ "АВТОБУС 365" Товару у розмірі 4 500,00 євро.

Також, позивач зазначив, що разом з Митною декларацію ТОВ "АВТОБУС 365", на виконання вимог статті 335 та 53 Митного кодексу України, надано повний та змістовний пакет документів, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України, які містять достовірні числові дані, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч. 4 ст. 58 МК України.

Однак, відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500060/2019/00756.

04.11.2019 р. відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UА500060/2019/000245/2 за митною декларацією UА500060/2019/035585.

Позивач вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для коригування митної вартості товарів та оскаржуваними рішеннями відповідачі протиправно збільшили позивачу суму грошових (митних зобов`язань).

(б) Позиція відповідача Одеської митниці Держмитслужби

27.07.2020 р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав викладених у відзиві.

В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих для митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом із митною декларацією було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові митної складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) До митного оформлення подані платіжні доручення №5 від 07.08.2019 р. №5 від 18.10.2019 р., в яких посиланнях на номер інвойсу не співпадає с поданим до митного оформлення, також не відповідають умовам розрахунку вказаному у інвойсі №162019 від 06.07.2019 р.;

2) В експортній митній декларації №19 SK5264ЕХ91646506 код товару зазначений інший, ніж у поданій до митного оформлення МД. Також в експортній мд відсутня інформація стосовно умов поставки товару згідно Інкотермкс.

3) Наданий експертом звіт про визначення ринкової вартості №№11/3 від 01.11.2019 р. Не містить всіх необхідних визначальних характеристик для розрахунку вартості ТЗ, а саме: експерт посилається на подібні автобуси, але не вказує екологічний стандарт та рік виготовлення, однак в наданих декларантом, документах вказано Євро 5.

Таким чином, надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, щ обула фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини викликали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов ч.1 ст.54 МК України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст.53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

04.11.2019 декларант електроним повідомленням повідомив про відмову надання інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Таким чином, вказані вище розбіжності усунені не були, а декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.3-4 с. 53 МКУ.

За результатом проведених консультацій між органом доходів і зборів та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - резервний, про що зазначено у рішенні про коригування митної вартості товарів UA500060/2019/000225/2.

За допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений до митного оформлення час є більшим та становить по товару № 1 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим 20634,85 Євро за од. (МД від 23.10.2019 р. №UA403030/2019/019357) ніж заявлено декларантом.

Таким чином, відповідач вважає, що при прийняті рішень Одеська митниця ДФС діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача.

(в) Відповідь на відзив

10.08.2020 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що відповідач не спростував та не надав жодних належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу, а також не обґрунтовано застосування до визначення митної вартості товару резервного методу, що свідчить про неправомірність та незаконність прийнятий відповідачем рішень. .

Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення , ніж надані декларантом первинні документи про товар, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору.

ІІІ. Процедура та рух справи

27.05.2020 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами загального позовного провадження.

22.06.2020 р. у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Глуханчука О.В., суд ухвалою передав справу №420/3382/20 до відділу надання судово- адміністративних послуг та аналітичної роботи (канцелярії) Одеського окружного адміністративного суду для визначення іншого складу суду у справі в порядку встановленому ст.31 КАС України.

25.06.2020 р. за результатами автоматичного розподілу справи, дана справа була розподілена на розгляд судді Бойко О.Я.

30.06.2020 р. суд, ухвалою справу №420/3380/20 суддя Бойко О.Я. прийняла до свого провадження та призначила підготовче судове засідання.

20.07.2020 р. суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання залучив у якості співвідповідача Одеську митницю ДФС та розпочав розгляд справ спочатку відповідно до ч.6 ст.48 КАС України, продовжив підготовче провадження до 90 днів.

16.09.2020 р. суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 29.10.2020 р.

29.10.2020 р. суд, ухвалою за клопотанням представника позивача продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження відповідно до ч.9 ст.205 КАС України.

ІV. Обставини справи, встановлені судом, та докази на їх підтвердження

ТОВ "Автобус 365" зареєстровано 01.03.2019 року, номер запису до ЄДР 1 017085. Одним із основних видів діяльності є: надання в оренду інших машин, устаткування та товарів н.в.і.у (77.39).

05.07.2019 року між компанією AUTOBUS&PARTNER (продавець) та позивачем (покупець) укладений Контракт №5/5673 купівлі-продажу пасажирського автобусу MAN А 21, 2009 року випуску, номер кузова (VIN) - НОМЕР_1 за ціною, встановленою у п. 2.2. Контракту, - 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот) євро.

02.11.2019 р. позивач подав електронну митну декларацію № UA 500060/2019/035585 з метою митного оформлення імпортованого товару за Контрактом, в графі 31 Митної декларації вказаний опис товару: Автобус, що був у використанні - 1 шт. Марки MAN, модель NL273 LPG, календарний рік виготовлення - 2009, модельний рік - 2009. Номер кузова (VIN) - НОМЕР_1 . Тимчасовий транзитний номер - НОМЕР_2 . Номер двигуна - немає даних, номер шасі - немає даних. З двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та з кривошипно-шатунним механізмом, бензиновий, адаптований для роботи на газі CNG (газ метан), робочий об`єм циліндрів двигуна - 12816 куб.см. Потужність двигуна - 200 кВт. Фактичний пробіг - 492236 км. Колір - червоний. Колісна формула 4x2. Загальна кількість місць для сидіння, включаючи місце водія - 31, стоячих місць - 42. Призначений для перевезення людей на дорогах загального користування. Маса в спорядженому стані: 18000 кг. Відповідає екологічним нормам рівня "ЄВРО-5". Цивільного призначення. Не має в своєму складі передавачі та приймачі. Торгівельна марка - MAN. Виробник: MAN NUTZFAHRZEUGE AKTIENGESELLSCHAFT, Країна виробництва DE. Див. "електронний інвойс".

В графі 33 "Код товару" декларантом визначений код товару 87029019, який передбачає застосування ввізного мита за ставкою - 5% від митної вартості товару.

В графі 42 Митної декларації визначена ціна імпортованого ТОВ "АВТОБУС 365" Товару у розмірі 4 500,00 євро.

Позивач разом з Митною декларацію ТОВ "АВТОБУС 365", на виконання вимог статті 335 та 53 Митного кодексу України, надав наступні документи:

1) контракт № 5/5673 від 05.07.2019р. в якому зазначена ціна 4500,00 євро;

2) інвойс №162019 від 06.07.2019р., в якому зазначена ціна 4500,00 євро;

3) сертифікат про походження товару форми EUR.1 № А658524 від 21.10.2019р.;

4) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 -S-0-294/19-01370 від 21.10.2019р.;

5) платіжне доручення № 5 від 18.10.2019р.;

6) звіт № 11/3 від 01.11.2019р. про визначення ринкової вартості КТЗ MANA 21LIONSCITY (VIN) НОМЕР_1 , 2009 р.в.; ФОП ОСОБА_1 ;

7) договір поручення (про надання послуг митного брокеру) № 0404 від 23.05.2019р.;

8) митна експортна декларації країни відправлення № 19SК5264ЕХ91646506 від 21.10.2019р.

На запит відповідача повідомленням за вих. № 333/1 від 04.11.2019р. надано обґрунтовані пояснення стосовно відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягала сплаті за товар, яка підтверджує митну вартість товару.

Суд встановив, що відповідач в митному оформленні позивачу відмовив згідно вимогами ч. 6 п. 2 ст. 54 МК України та прийняв картку відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500060/2019/00756 та рішення про коригування митної вартості товарів № UА500060/2019/000245/2 від 04.11.2019 р за митною декларацією UА500060/2019/035585.

Згідно з графою 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № UА500060/2019/000245/2 подані декларантом (ФОП ОСОБА_2 ) документи містять розбіжності :

-до митного оформлення подані платіжні доручення №5 від 07.08.2019 р. №5 від 18.10.2019 р., в яких посиланнях на номер інвойсу не співпадає с поданим до митного оформлення, також не відповідають умовам розрахунку вказаному у інвойсі №162019 від 06.07.2019 р.;

-в експортній митній декларації №19 SK5264ЕХ91646506 код товару зазначений інший, ніж у поданій до митного оформлення МД. Також в експортній мд відсутня інформація стосовно умов поставки товару згідно Інкотермкс.

-наданий експертом звіт про визначення ринкової вартості №№11/3 від 01.11.2019 р. Не містить всіх необхідних визначальних характеристик для розрахунку вартості ТЗ, а саме: експерт посилається на подібні автобуси, але не вказує екологічний стандарт та рік виготовлення, однак в наданих декларантом, документах вказано Євро 5.

V. Джерела права та висновки суду

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України (надалі - МК України), законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.

До митної справи, відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Відповідно до п. 23, 24 ст. 4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з положеннями Митного кодексу України, орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 зазначеної статті Кодексу, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

Таким чином, орган доходів і зборів має право вимагати від декларанта додаткові документи при наявності визначених законом підстав, визначених ч. 3 ст. 53 МК України.

Згідно з положень п.п. 4, 5 ст. 54 МК України, митний орган зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

В частині 10 статті 58 Митного кодексу України наведені витрати (складові митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, до яких зокрема, віднесені витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Пунктами 2, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відносяться зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 5 статті 55 Митного кодексу України, декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Також, згідно з ч.4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Частиною першою статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів: в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); г) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною першою статті 337 МК України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 337 МК України визначено, що контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Суд встановив, що під час здійснення відповідачем контролю правильності визначення митної вартості товарів, та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом за МД №UA500060/2019/0035585 відповідач встановив, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

-до митного оформлення подані платіжні доручення №5 від 07.08.2019 р. №5 від 18.10.2019 р., в яких посиланнях на номер інвойсу не співпадає с поданим до митного оформлення, також не відповідають умовам розрахунку вказаному у інвойсі №162019 від 06.07.2019 р.;

-в експортній митній декларації №19 SK5264ЕХ91646506 код товару зазначений інший, ніж у поданій до митного оформлення МД. Також в експортній мд відсутня інформація стосовно умов поставки товару згідно Інкотермкс.

-наданий експертом звіт про визначення ринкової вартості №№11/3 від 01.11.2019 р. Не містить всіх необхідних визначальних характеристик для розрахунку вартості ТЗ, а саме: експерт посилається на подібні автобуси, але не вказує екологічний стандарт та рік виготовлення, однак в наданих декларантом, документах вказано Євро 5.

Твердження відповідача про наявність розбіжностей та відсутність відомостей суперечать наданим позивачем повідомленням за вих. №333/1 від 04.11.2019 р. поясненням та раніше наданим документам, та не є підставою для коригування митної вартості товару.

Щодо доводів відповідача, що до митного оформлення подані платіжні доручення №5 від 07.08.2019 р. №5 від 18.10.2019 р., в яких посиланнях на номер інвойсу не співпадає с поданим до митного оформлення, також не відповідають умовам розрахунку вказаному у інвойсі №162019 від 06.07.2019 р., суд зазначає наступне.

Згідно з п.п.1.1, 2.2 Контракту №5/5673 віл 05.07.2019 р. товар , що поставляється за контрактом є пасажирський автобус МАN А21, 2009 р.в, вартість товару складає 4500,00 Євро.

За умовами п.4.2 Контракту №5/5673 віл 05.07.2019 р. платіж за товар здійснений до моменту поставки шляхом 100% передплати на підставі рахунків (інвойсу) постачальника до 01.08.2020 р.

Платіжним дорученням №5 від 07.08.2019 р. було сплачено 2250, 00 євро з призначенням платежу «Prepayment for used buses MAN A 21. according to the contract 5/5673 dated 05.07.2019 invoice 5673-19 dated 06.07.19».

Платіжним дорученням №5 від 18.10.2019 р. було сплачено 2250, 00 євро з призначенням платежу «Prepayment for used buses MAN A 21. according to the contract 5/5673 dated 05.07.2019 invoice 5673-19 dated 06.07.19».

Товар був поставлений продавцем за контрактом після здійснення 100% передплати відповідно до умов контракту, що підтверджується датою здійснення митного оформлення а саме 04.11.2019 року (тобто після повної оплати товару).

Здійснення оплати з порушенням строків вказаних у п.4.2 Контракту №5/5673 від 05.07.2019 р. не є підтвердженням не відповідності заявленої митної вартості товару поданим документам. Пропуск строку оплати впливає на договірні відносини між сторонами (продавцем та позивачем), а саме правом продавця виставити штрафні санкції за прострочення платежу, які контрактом №5/5673 від 05.07.2019 р. не передбачені. Згідно до умов зазначеного контракту не здійснення повної оплати за товар має наслідки для позивача - не поставлення товару.

Умовами контракту передбачено можливість передоплати, однак це не означає, що сторони не можуть змінити умови оплати, про що зазначено в інвойсі , який подано позивачем під час митного оформлення. Одночасно в платіжних дорученнях зазначено суму оплачених коштів, що в сукупності з іншими наданими документами дозволяло ідентифікувати платіж з партією товару.

Аналогічний висновок дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 р. по справі №813/1229/16.

Крім того, умови оплати за інвойсом та контрактом не суперечать однин одному та не містять взаємовиключні умови оплати.

Відповідач не довів факт не відповідності поданих до митного оформлення документів, наявність непідтверджених даних та неможливість здійснити перевірку числового значення за поданими документами за основним методом.

Суд зазначає, що інвойс є видом комерційного рахунку, в якому зазначається сума, що повинна бути сплачена за товар. Інвойс входить до переліку документів, що підтверджують митну вартість товару у відповідності до ч.2 ст.53 МК України. В той же час, інвойс не фіксує здійснення господарської операції, розпорядження або дозвіл на її здійснення, а має інформаційний характер. Чинним законодавством України не встановлена змістовна наповненість інвойсу, відноситься до сфери відання суб`єкта господарювання, при цьому у ньому обов`язково має бути зазначені відомості про цінову характеристику товару.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідач не надав. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не надано.

Подані платіжні доручення в іноземній валюті свідчать про те, що оплата за вказаний товар була здійснена позивачем в повному обсязі та відповідає контрактній, а тому зазначені відповідачем розбіжності не перешкоджали йому у визначені митної вартості задекларованого позивачем товару за основним методом, тобто за ціною договору.

Щодо доводів відповідача про розбіжності, які містять подані декларантом документи, то слід зазначити, що такі доводи не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що міститься у вказаних документах. Так код товару в експортній декларації вказується експортером, в МД код товару є вірний. В експортній МД не зазначаються умови поставки товару згідно з Інкотермс та посилання на інвойс, оскільки це не передбачено порядком заповнення митної декларації країни експорту. Претензії у митного органу до визначення коду товару в ЕМД відсутні.

Відповідно до коду УКТ ЗЕД зазначеному у експортній МД 8702 10 19 10 - це моторні транспортні засоби, призначенні для перевезення 10 осіб і більше, включаючи водія: тільки з поршневим двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем); з робочим об`ємом циліндрів двигуна понад 2500 см3; що використовувалися з робочим об`ємом циліндрів двигуна не більше як 5000 см3.

Згідно з кодом УКТ ЗЕД зазначеному у поданій декларантом (уповноваженою особою за договором) у МД 8702 90 19 00 - це моторні транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше , включаючи водія: інші; з поршневим двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням; з робочим об`ємом циліндрів двигуна понад 2800 см3; шо використовувалися.

Відповідно до п. 1.1. Контракту товар зазначається, як такий , що був у використанні.

Пунктом 3.1 Контракту передбачено, що продавець зобов`язаний здійснити оформлення провізної документації і митної декларації (у тому числі рахунок, технічний паспорт, експорту декларацію). Що також підтверджує доводи позивача стосовно заповнення кодів УКТ ЗЕД у вказаній декларації.

При цьому правильність визначення такого коду УКТ ЗЕД не ставилась митним органом під сумнів та митний орган не приймав рішення про визначення іншого коду.

Також не заслуговують на увагу твердження відповідача, що наданий експертом звіт про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 01.11.2019 №11/3 при розрахунку ринкової вартості йде посилення на не існуючий інтернет ресурс. Суд зазначає, що звіт виконаний експертом, який має відповідний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, що підтверджує його повноваження.

Крім того, суд зазначає, що такий звіт не є первинним документом, який підтверджує вартість імпортовано товару, такий звіт (висновок) носить консультаційний характер; звіт про оцінку майна експерта по своїй суті є результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, а тому він не містить інформацію про ціноутворення, поза як вказані дії виходять за межі професійної діяльності оцінювача.

Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі №820/638/17.

Відповідач при визначені митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу не зазначив у спірних рішеннях докладної інформації та джерел, які використовувалися контролюючим органом, при її визначені, а саме: ним не було зазначено митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Щодо не зазначення в експортній митній декларації умов поставки товару Інкотермс , дані посилання не ставлять під сумнів достовірних поданих позивачем документів для митного оформлення та не можуть слугувати підставою для неможливості визначити вартість товару за основним методом, як і не підтверджують невідповідність поданих документів заявленій ціні.

Крім того зазначення вказаних реквізитів у експортній МД не передбачено порядком заповнення митної декларації країни експорту.

Згідно з п.3.4 контракту №5/5673 від 05.07.2019 р. визначено умови DAТ Одеса, що свідчить про зазначення у контракті географічного пункту переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця.

Тобто поставка товару на умовах DAТ передбачає, що обов`язок зі страхування та транспортування товару покладається на продавця, у зв`язку з чим витрати та транспортування та страхування товару вже є включеними до фактурної вартості товару та не додаються при визначені митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Так, у рішенні про коригування митної вартості №UA500060/2019/000225/2 зазначено, що з метою забезпечення, повноти оподаткування проведено аналіз баз даних ЄАІС та встановлено, що по товару №1 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим 20 636 євро за одиницю (МД від 23.10.2019 UA403030/2019/019357), ніж заявлено декларантом 6676 євро за одиницю. За наслідками коригування Одеською митницею ДФС, позивачу додатково донараховано до сплати платежів у сумі 116076,00 грн. Отже рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA500060/2019/000225/2 не містить детальної характеристики товару, який брався за основу для коригування митної вартості не визначено країни експорту товару та інші комерційні умови поставки, що суперечить вимогам обґрунтованості, об`єктивності та неупередженості рішення суб`єкта владних повноважень.

Наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи містили розбіжності є необґрунтованими. Оскільки надані позивачем документи спростовують твердження контролюючого органу про наявність в них розбіжностей, зокрема наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена ТОВ "Автобус 365" митна вартість товару базувалася на документально підтверджених відомостях, що піддавались обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ "Автобус 365" митної вартості товару судом не встановлено.

Крім того, суд зазначає, що відомості, які містяться в ЄАІС, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Разом з тим, Верховним Судом сформовано правову позицію, що "формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню" (Постанови від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року по справі №818/1186/17).

Суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

З огляду на вище викладене суд робить висновок, що відповідач безпідставно, в порушення ст.58 МК України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням другорядного методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, який застосовано без достатніх на те підстав.

Таким чином, суд робить висновок, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA500060/2019/000225/2 від 04.11.2019 року за митною декларацією UA 500060/2019/035585 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00756 є протиправними та належать до скасування, а позовні вимоги до задоволення.

VI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до суду надано платіжне доручення №00077395 від 08.05.2020 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 4204,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Автобус 365", суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму сплаченого ним судового збору у розмірі 4204,00 грн. з Одеської митниці Держмитслужби.

Щодо позовної вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст. 134 КАС України. Відповідно до ч.2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі №816/2096/17.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.1, 2, 6 ч.1, ч.2 ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 ст.30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Згідно з ч.5 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.5 ст.134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 статті 139 КАС України).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Частиною 7 ст.139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, підставою для відшкодування витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів взаємозв`язку між сплаченими позивачем адвокату коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд встановив, що між позивачем (замовник) та Адвокатським об`єднанням "МІТРАКС ЮГ" (виконавець), укладено договір про надання правової допомоги №23-1 від 01.02.2020 року, відповідно до п.2.1. якого виконавець приймає зобов`язання надавати замовнику в межах його замовлення/замовлень правову допомогу, вказану в п.2.1.1. договору, а замовник зобов`язується здійснити плату за надану правову допомогу на умовах та в строки, що передбачені цим договором та додатками до нього.

Відповідно до умов п.4.1., 4.4. Договору №23-1, виконавець надає послуги замовнику відповідно до замовлення останнього. Відомості про надані послуги та додаткові витрати виконавця фіксуються в Акті прийому-передачі на підставі даних про фактично надані обсяги послуг за замовленням за звітний період.

Як вказано у п.5.1., 5.2, 5.5. Договору №23-1, ціна цього Договору становить суму вартості послуг та додаткових витрат виконавця, наданих останнім та сплачених замовником протягом строку дії Договору. Гонорар за даним договором є фіксованим та складає суму вартості усіх замовлень, укладених на виконання даного договору. Розрахунок гонорару за надання правової допомоги визначається за згодою сторін у ході підписання договору у відповідному додатку до нього. Вартість послуг та додаткові витрати виконавця сплачуються замовником у безготівковій формі у національній грошовій валюті - гривні на реквізити зазначені у цьому договорі протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту підписання даного договору та/або протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту відправлення замовнику відповідного рахунку.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу позивачем до суду надано копії замовлення про надання правової допомоги від 27.04.2020 року, розрахунку гонорару за надання правової допомоги від 27.04.2020 року, рахунку на оплату №438 від 20.03.2020 року та платіжне доручення №00080420 від 19.06.2020 року на суму 10000,00 грн.

Відповідно до замовлення від 27.04.2020 року до Договору №23-1 про надання правової допомоги від 01.02.2020 року, позивач замовив у адвокатського об`єднання "МІТРАКС ЮГ" правову допомогу у справі №420/3380/20. Загальна вартість замовлених послуг у вказаному замовленні визначено у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до розрахунку гонорару за надання правової допомоги від 27.04.2020 року, вартість послуг з правової допомоги становить 10000,00 грн.

Крім того вказаний розрахунок містить детальний опис робіт (наданих послуг), а саме:

- надання усних та письмових консультацій, висновків, дослідження актуальної судової практики, підготовка правової позиції з питання стосовно справи №420/3380/20 - вартість 2500,00 грн.;

- збирання доказів для подання заяв по суті справи, заяв та клопотань з процесуальних питань, здійснення запитів для отримання відповідних доказів стосовно справи №420/3380/20 - вартість 2500,00 грн.;

- складання та подання: заяв по суті справи, заяв та клопотань з процесуальних питань, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відповіді на апеляційну скаргу, заперечень, заяв та будь-яких інших процесуальних документів передбачених КАС України необхідних для здійснення захисту інтересів Замовника та ознайомлення з матеріалами справи, збирання та витребування доказів стосовно справи №420/3380/20 - вартість 2500,00 грн.;

- представництво інтересів Замовника в Одеському окружному адміністративному суді, стосовно справи №420/3380/20 - вартість 2500,00 грн.

20.03.2020 року адвокатським об`єднанням "МІТРАКС ЮГ" складено рахунок на оплату №438 за надання правової допомоги по справі №420/3380/20 на загальну суму 10000,00 грн.

Згідно з платіжним дорученням №00080420 від 19.06.2020 року на суму 10000,00 грн, позивач сплатив на користь адвокатського об`єднання "МІТРАКС ЮГ"10000,00 грн. за правову допомогу по справі №420/3380/20 згідно рахунку №438 від 20.03.2020 року.

Суд встановив, що виконуючи умови договору про надання правової допомоги №23-1 від 01.02.2020 року адвокатське об`єднання "МІТРАКС ЮГ" надало замовнику (позивачу) правову допомогу на загальну суму 10 000,00 грн.

Таким чином, суд робить висновок, що клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу належить до задоволення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,77,139, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500060/2019/000225/2 від 04 листопада 2019 року за митною декларацією UA 500060/2019/035585 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00796.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці Держмитслужби (, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21-А) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Автобус 365" (, місцезнаходження: 67512, Одеська обл., Лиманський район, с. Курісове, вул. Старокиївська, буд. 3) судовий збір в розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири),00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000(десять тисяч),00 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОБУС 365, адреса: 67512, Одеська область, Лиманський район, с. Курісове, вул. Старокиївська, буд. 3, електронна пошта: @ukr.net

Відповідач: Одеська митниця Держмитслужби, адреса: 65078, м.Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, , телефон ,

Відповідач: Одеська митниця ДФС, , 65078, м.Одеса, вул. Гайдара, 21-а, телефон , факс: , електронна адреса:

Суддя О.Я. Бойко

.