Справа № 440/3387/20
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 р.Справа № 440/3387/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

за участю: секретаря судового засідання - Губарєвої В. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року (суддя Удовіченко С.О.; м. Полтава) по справі № 440/3387/20

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту з питань реєстрації

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту з питань реєстрації, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Сітак І.М. на підставі якого скасовано право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ,

- визнати протиправним та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності запис державного реєстратора Сітак І.М. на підставі якого скасовано право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ,

- зобов`язати Департамент з питань реєстрації внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 загальною площею 72,3 кв.м.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснено позивачу, що для захисту своїх прав та законних інтересів він має право звернутись до відповідного місцевого суду в порядку, передбаченому Цивільного процесуального кодексу України

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на прийняття ухвали суду першої інстанції з порушенням норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що предметом переданого на вирішення суду спору є рішення суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора, яким неправомірно, як на думку позивача, виключено з реєстру право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, а не спір про право, як помилково вважає суд першої інстанції.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що 04 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої стророни укладено договір купівлі-продажу квартири.

За умовами договору продавці передають у власність покупцю, а покупець приймає у власність від продавців квартиру номер АДРЕСА_2 .

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Денисенко Л.М. 04 жовтня 2017 року та зареєстровано в реєстрі за номером 1183.

04 жовтня 2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37398718 від 04 жовтня 2017 року, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 22652457 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру номер АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

У подальшому рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2019 року по справі № 554/882/19 визнано право власності за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 27.05.1996 року Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області на нежитлове приміщення( магазин) в житловому будинку АДРЕСА_3 , яке складається з : торгова зала 1-1 площею 56,7 кв.м., торгова зала 1-2 площею 21,3 кв.м., службове приміщення 1-3 площею -7,4 кв.м., санвузол 1-4 площею- 2,3 кв.м., підсобне приміщення 5 площею-17,1 кв.м., підсобне приміщення 6-19,9 кв.м. Загальна площа становить 124,7 кв.м. Припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 83,8 кв.м., житловою площею 54,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-101.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року по справі № 554/882/19 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради, третя особа Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності відмовлено.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2019 року по справі № 554/9193/19 визнано договір купівлі-продажу майна Державного комунального житлово - експлуатаційного підприємства відповідно до якого позивач ОСОБА_1 придбав у власність нерухоме майно по АДРЕСА_3 , а саме нежитлове приміщення загальною площею 72,3кв.м., (в т.ч. приміщення (1) площею 4,5кв.м., приміщення (2) площею 15,3кв.м., приміщення (3) площею 33,6кв.м., приміщення (4) площею 18,9кв.м., житлового будинку літера А-2 дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 загальною площею 72,3кв.м., (в т.ч. приміщення (1) площею 4,5кв.м., приміщення (2) площею 15,3кв.м., приміщення (3) площею 33,6кв.м., приміщення (4) площею 18,9 кв.м., житлового будинку літера А-2.

Як зазначає позивач у позовній заяві згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно останній дізнався, що його право власності на нежитлове приміщення та квартиру в будинку АДРЕСА_3 відсутнє, що на думку позивача, пов`язано із протиправними діями державного реєстратора Виконавчого комітету Полтавської міської ради Сітак І.М., якою скасовано відповідні записи. При цьому такі дії порушують права позивача встановлені статтями 319, 320, 328 Цивільного кодексу України щодо володіння, користування та розпорядження набутим майном.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Водночас, згідно із п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 804/8836/17.

Колегією суддів встановлено, що у даному випадку відповідач є суб`єктом владних повноважень, а спір у цій справі виник з приводу необхідності перевірки дотримання цим суб`єктом правил законодавства під час виконання своїх функцій і стосується виключно учасників цих публічно-правових відносин.

При цьому позовна заява не містить доводів стосовно визнання права власності на вищезазначені об`єкти нерухомості, тобто у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Крім того, судом також встановлено, що з огляду на правову природу спірних правовідносин, між сторонами у справі не існує спору про право цивільне та спірні правовідносини не мають жодного відношення до майнових прав третіх осіб.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини у справі не пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, а тому позов у справі підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що предметом розгляду у цій справі є не порушення процедури державної реєстрації, а законність набуття особою права власності на нерухоме майно.

Отже, суд першої інстанції належним чином не визначив характер спору, суб`єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо належності спору до юрисдикції цивільного суду.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність встановлених п.1 ч.1 ст.170 КАС України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року по справі № 440/3387/20 скасувати.

Справу № 440/3387/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження її розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 16.11.2020 року