Справа № 200/8720/20-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 р. Справа№200/8720/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - відповідач) в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії № 1136 від 23.03.2020 року, прийняте за результатом розгляду заяви про призначення пенсії № 1136 від 18.03.2020 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу та пільгового стажу на підземних роботах позивача період роботи з 27.11.1996 року по 31.01.1997 року прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем на підземних роботах в шахтоуправлінні «Октябрське» об`єднання «Кривбасруда»;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи на громадських роботах з 04.08.1998 року по 01.10.1998 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача додатково по 1 року за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, який становить 11 повних років;

- зобов`язати відповідача додатково зарахувати до страхового стажу позивача 6 років відповідно до ч. 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача за № 1136 від 18.03.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням зарахованих до стажу спірних періодів роботи та додатково зарахованих до страхового стажу 6 років відповідно до ч. З статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням відповідача №1136 від 23 березня 2020 року йому було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Позивач зазначив, що відповідачем було зараховано до його страхового стажу 17 років 04 місяці 29 днів, в тому числі пільговий підземний стаж за Списком № 1 - 11 років 2 місяці 16 днів. Страховий стаж в одинарному розмірі за розрахунком відповідача складає 12 років 04 місяці 29 днів та додатково відповідачем зараховано до його страхового стажу 5 років за 05 років 05 місяців пільгового підземного стажу за Списком № 1.

Вказує, що відповідачем було враховано до його пільгового підземного стажу період навчання в СПТУ № 105 за спеціальністю електровоза підземного з 01.09.182 року по 11.01.1986 року, відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» та період військової служби в Радянській армії з 30.10.1986 року по 18.11.1988 року, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак за ці періоди відповідач не зарахував додатково по одному року.

Позивач вважає, що оскільки цей період враховано до його пільгового підземного стажу за Списком № 1 згідно з законом, то відповідно до абз. 10 ч. З статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач повинен був зарахувати до його страхового стажу додатково по одному року за кожний повний рік його пільгового підземного стажу (11 років 2 місяці 16 днів), що повинно становити 11 додаткових років.

Позивач вказав, що його трудова книжка повністю підтверджує його стаж роботи.

Крім того, позивач зазначив, що всі записи в трудовій книжці завірені печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.

Зазначає, що всі наступні записи в трудовій книжці про громадські роботи, внесені після записів № 23 та 24, є повністю ідентичними, засвідчені тією ж печаткою та тим же підписом.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що прийнято з порушенням вимог чинного пенсійного законодавства.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого, серед іншого зазначив, що 18.03.2020 року звернувся до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 27.11.1996 року по 31.01.1997 рік в шахтоуправлінні «Октябрське» об`єднання «Кривбасруда», так як в трудовій книжці немає дати та номеру наказу про звільнення з роботи, а також відтиск печатки нечіткий та назва підприємства не зчитується з печаті - внесений запис не відповідає «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників». Для зарахування цього періоду роботи до страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку про факт роботи; з 04.08.1998 року по 01.10.1998 рік, так як відтиск печатки нечіткий та назва підприємства не зчитується з печаті внесений запис не відповідає «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників». Для зарахування цього періоду роботи до страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку про факт роботи.

Зазначає, що відповідно до наданих документів страховий стаж позивача складає 17 років 04 місяці 29 днів (з урахуванням кратності роботи за списком №1), пільговий стаж складає 11 років 02 місяці 16 днів.

За таких обставин Управлінням було прийнято рішення відмовити Позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідач вважає, що приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії діяв в межах наданих йому законами та нормативно - правовими актами та не порушив вимоги чинного законодавства.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини даної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

З матеріалів справи судом встановлено, що 18 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою № 1136 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, як працівник, що працював на підземних роботах, роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 33).

До заяви про призначення пенсії позивачем були надані наступні документи:

1) заяву про призначення пенсії № 1136 від 18.03.2020 року;

2) копію трудової книжки НОМЕР_3 від 13.01.1986 року;

3) довідку про навчання № 20 від 27.02.2020 року;

4) довідку про проходження військової служби № НОМЕР_4 від 03.03.2020 року;

5) довідки про пільговий характер праці № 102, 103 від 27.02.2020 року, історична довідка № 104 від 27.02.2020 року, виписку з наказу про атестацію робочих місць № 39 від 16.01.1995 року, видані ВП «Шахта «Центральна» ДП «Мирноградвугілля»;

6) довідку про пільговий характер праці № 238 від 27.02.2020 року, довідку про кількість підземних виходів, страйків та безоплатних відпусток № 140 від 27.02.2020 року, копія наказу про атестацію робочих місць № 01/186 пр від 23.02.1995 року, історична довідка № 239 від 27.2.2020 року, видані ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля»;

7) довідка про знаходження на обліку в Мирноградському МЦЗ № 01-40/65 від 18.03.2020 року;

8) копія свідоцтва про зміну прізвища НОМЕР_5 від 26.02.2020 року;

9) копії паспорту та картки фізичної особи-платника податків (а.с.8).

23 березня 2020 року відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пільгової пенсії (а.с. 8).

Зі змісту рішення видно, що до страхового стажу позивача відповідачем не зараховано період роботи з 27.11.1996 року по 31.01.1997 року в Шахтоуправлінні «Октябрське» об`єднання «Кривбасруда», так як в трудовій книжці немає дати та номеру наказу про звільнення з роботи, а також відтиск печатки нечіткий та назва підприємства не зчитується з печатки - внесений запис не відповідає «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».

Зазначено, що для зарахування цього періоду роботи до страхового стажу позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про факт роботи.

Не зараховано період роботи з 04.08.1998 року по 01.10.1998 року, так як відтиск печатки нечіткий та назва підприємства не зчитується з печатки - внесений запис не відповідає «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».

Також зазначено, що для зарахування цього періоду роботи до страхового стажу позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про факт роботи.

Вказано про те, що згідно наданих документів страховий стаж заявника складає 17 років 4 місяці 29 дні, з урахуванням кратності за списком № 1, пільговий стаж складає 11 років 2 місяці 16 днів.

Відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності страхового стажу 25 років, пенсія за віком на пільгових умовах призначається чоловікам за наявності стажу не менше 21 років 6 місяців на дату досягнення пенсійного віку з 01.04.2017 року по 31.03.2018 року.

За таких обставин, призначити пенсію громадянину ОСОБА_1 на пільгових умовах згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не має підстав у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Інших підстав обґрунтування спірне рішення відповідача не містить, що виключає право відповідача посилатись у своїх запереченнях на інші обставини та інше обґрунтування підстав його прийняття.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - IV (далі по тексту - Закон № 1058), Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі по тексту - Порядок № 637) та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з нормами пункту 1 частини 3 статті 114 зазначеного Закону, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 позивач досяг 50 річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок), встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії.

Відповідно до п. 7 параграфа "б" цього Порядку, до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до наведених норм позивачем, разом із заявою про призначення пенсії, надані необхідні документи на підтвердження трудового стажу.

Згідно зі ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як видно з трудової книжки позивача НОМЕР_6 (а.с. 11-15), ОСОБА_1 у спірні періоди:

- з 27.11.1989 року прийнятий на Шахтоуправління «Октябрське» об`єднання «Кривбасруда» прохідником п`ятого розряду на дільницю № 9 шахти «Октябрська» з повним робочим днем на підземних роботах тимчасово на 2 місяці (запис № 17, наказ № 37к від 10.12.1996 року);

- з 27.01.1987 року строк тимчасової роботи продовжено на два місяці (запис № 18, наказ № 2 к від 27.01.1997 року);

- з 31.01.1997 року звільнений по закінченню тимчасової роботи (запис № 19, запис про наказ та дату відсутній);

- з 04.08.1998 року був прийнятий на громадські роботи строком на 2 місяці (запис № 23, наказ № 5 від 03.08.1998 року);

- з 01.10.1998 року звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (запис № 24, наказ № 6 від 30.09.1998 року).

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 810 від 03.09.2020 року, виданою Публічним акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_1 працював повний робочий день в ПАТ «Кривбасзалізрудком» Шахта «Октябрська» за період роботи з 27.11.1996 року по 31.01.1997 року та у зазначений період виконував роботу за посадою прохідник з повним робочим днем на підземних роботах по видобутку руди, що передбачено Списком № 1, розділом 1, підрозділом 1, пункт «а», позиція 1010100а Постанова КМУ від 11.03.1994 року № 162, стаття 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до наказу № 48 від 12.04.1995 року проводилась атестація робочих місць за умовами праці. Крім того, в довідці зазначено підставу видачі: особова картка, наказ про прийом на роботу від 10.12.1996 року №м 37 к, наказ про звільнення з роботи від 14.02.1997 року № 4к, розрахункові (розрахункові - платіжні) відомості (табуляграми) на видавання заробітної плати та обліку технологічного часу, технологічний процес (а.с. 16).

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 року N 412), (надалі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 року N 412, не застосовується.

Відповідно до п. 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за №58 (далі-Інструкції №58), після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Як видно з матеріалів справи, відповідач не зарахував до страхового стажу період роботи з 27.11.1996 року по 31.01.1997 року в шахтоуправлінні «Октябрське» об`єднання «Кривбасруда», "так як в трудовій книжці немає дати та номеру наказу про звільнення з роботи, а також відтиск печаті нечіткий" та "назва підприємства не зчитується з печаті та період роботи з 04.08.1998 року по 01.10.1998 року, у зв`язку з тим, що відтиск печаті нечіткий та назва підприємства не зчитується з печаті" (а.с. 8).

Суд критично оцінює таку підставу для відмови у зарахуванні спірних періодів, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд зазначає, що зі змісту наданої позивачем трудової книжки, а також наданих суду довідок про підтвердження трудового стажу, можливо встановити назви підприємств та періоди роботи, з аналізу усіх граф трудової книжки (відомості про накази, реквізити посадових осіб, що вчиняли записи, тощо).

Більше того, органи Пенсійного фонду наділені правом звернення до підприємств із відповідними запитами щодо підтвердження певних відомостей щодо особи, яка звертається за призначенням пенсії, проте, доказів використання такого права відповідачем суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Суд зазначає, що позивач не має нести відповідальність за роботодавців та не може бути фактично позбавлений пенсійного забезпечення, оскільки чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового та пільгового стажу період роботи позивача з 27.11.1996 року по 31.01.1997 року та страхового стажу з 04.08.1998 року по 01.10.1998 року, оскільки трудова книжка позивача та довідки про підтвердження стажу містять необхідні записи про період робот.

З огляду на це, суд вважає, що рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1136 від 23 березня 2020 року, прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи та без дослідження у повному обсязі документів наданих позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії.

Проте, щодо решти позовних вимог та належного та повного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача додатково по 1 року за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, який становить 11 повних років та зобов`язання відповідача додатково зарахувати до страхового стажу позивача 6 років відповідно до ч. 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Статтею 114 Закону №1058 та статтями 13, 14 Закону №1788 визначено умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 року №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017 року

Відтак, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п. «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII".

Пунктом 1 резолютивної частини названого судового акту визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини названого судового акту стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з п.3 резолютивної частини названого судового акту застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам …".

Отже, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: п. «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абзац перший частини першої статті 24 Закону № 1058-IV).

За абзацом першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац дев`ятий частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).

Абзацом десятим частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року (застосовується з 1 жовтня 2017 року).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (абзац третій частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Таким чином, з аналізу вказаної норми виходить, що з 01 жовтня 2017 року, за кожний повний рік стажу роботи особи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу має додатково зараховуватися по одному року, за умови якщо такий стаж враховано в одинарному розмірі (про що законодавець окремо зазначив у вищевказаній нормі Закону, у дужках.

Суд звертає увагу відповідача на те, що періоди навчання та служби позивача в армії були зараховані відповідачем в одинарному розмірі до пільгового стажу позивача.

Отже, враховуючи зарахування зарахування відповідачем у спріному рішенні до пільгового стажу позивача 11 років 2 місяців та 16 днів, відповідач, відповідно до абз.10 ч.3 ст. 24 Закону № 1058-IV, мав додатково зарахувати до пільгового стажу позивача 11 років, проте, протиправно зарахував додатково лише 5 років.

З огляду на викладене, відповідач, не зарахувавши до страхового стажу позивача додатково по 1-му року, за кожен повний рік пільгового (а не підземного, як про це вказує позивач) стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі), який становить 11 років, допустив протиправну бездіяльність.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу стаж за певні періоди, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Суд зазначає, що ним надано правові оцінки, відповідно до яких, підлягає зарахуванню до страхового стажу та пільгового стажу на підземних роботах позивача період роботи з 27.11.1996 року по 31.01.1997 року прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем на підземних роботах в шахтоуправлінні «Октябрське» об`єднання «Кривбасруда» та до страхового стажу позивача період роботи на громадських роботах з 04.08.1998 року по 01.10.1998 року, а також про те, що відповідач, згідно з абз.10 ч.3 ст. 24 Закону № 1058-IV, мав додатково зарахувати до страхового стажу позивача усього 11 років.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 1136 від 23.03.2020 року про відмову в призначенні пенсії позивачу; визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у незарахуванні до страхового стажу позивача додатково по 1-му року, за кожен повний рік пільгового стажу роботи позивача (врахованого в одинарному розмірі), який становить 11 років; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача № 1136 від 18.03.2020 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правових оцінок, наданих судом у даному рішенні про те, що підлягають зарахуванню до загального страхового стажу та пільгового стажу позивача період роботи з 27.11.1996 року по 31.01.1997 року прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем на підземних роботах в шахтоуправлінні «Октябрське» об`єднання «Кривбасруда», до загального страхового стажу позивача період роботи на громадських роботах з 04.08.1998 року по 01.10.1998 року та про те, що згідно з абз.10 ч.3 ст. 24 Закону № 1058-IV, додатково зарахувати до страхового стажу позивача усього 11 років.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законами України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про судовий збір", Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, статтями 2, 9, 77, 133, 139, 241-246, 262, 263, 291, 371 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України № 1136 від 23.03.2020 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо незарахування до страхового стажу позивача додатково по 1 року за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, який становить 11 повних років

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України (місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 13, м. Мирноград, Донецька область, 85323, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) № 1136 від 18.03.2020 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правових оцінок, наданих судом у даному рішенні про те, що підлягають зарахуванню: до загального страхового стажу та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 27.11.1996 року по 31.01.1997 року прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем на підземних роботах в шахтоуправлінні «Октябрське» об`єднання «Кривбасруда»; до загального страхового стажу період роботи на громадських роботах з 04.08.1998 року по 01.10.1998 року та про те, що згідно з абз.10 ч.3 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ОСОБА_1 має право на додаткове зарахування до його страхового стажу повних 11 років, врахованих в одинарному розмірі до його пільгового стажу (за період роботи за Списком №1, період навчання за спеціальністю та період служби в армії).

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 13, м. Мирноград, Донецька область, 85323, ).

Рішення складено у повному обсязі 26 жовтня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч