Справа № 160/860/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 160/860/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Держмитслужби

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року (суддя Сидоренко Д.В., м. Дніпро) у справі № 160/860/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет»

до Одеської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішень, -

встановив:

У січні 2020 року ТОВ «АТБ-Маркет» звернулось до суду із позовом, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару

№ UA50060/2019/000161/2 від 04.10.2019;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті та митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA50060/2019/00643.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 позовні вимоги задоволено.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для відмови у оформленні позивачу імпортованої партії товару за митною вартістю, що визначена ним за першим методом (за ціною договору), а також порушенням митним органом послідовності застосування методів визначення митної вартості, та вимог ст. 55 Митного кодексу України щодо змісту рішення про коригування митної вартості.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Одеська митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування ним обставин, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, скаржник вказав на не врахування судом першої інстанції при вирішенні справи, що при оформленні спірної митної декларації, у зв`язку з можливим заниженням митної вартості імпортованих позивачем товарів, автоматизованою системою митного органу з аналізу та управління ризиками в автоматичному режимі були сформовані форми контролю, що стало підставою для витребування у декларанта додаткових документів. Також, за результатами розгляду податних позивачем при митному оформленні документів, митним органом було встановлено, що вказані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують заявлену декларантом у митній декларації вартість товару. Зокрема, скаржник послався на відсутність у наданому декларантом інвойсі продавця відомостей щодо вартості пакування товару. Крім того, митний орган вказав на неможливість перевірки числового значення митної вартості у зв`язку з тим, що вказана у наданому декларантом страховому сертифікаті вартість страхування не відповідає Умовам страхування вантажів Інституту Лондонських Страховиків, а саме є меншою за 110 відсотків вартості застрахованого товару. Враховуючи зазначене, а також посилаючись на те, що на вимогу митного органу декларантом не були недані усі документи на усунення вищевказаних розбіжностей, скаржник вказав на правомірність та обґрунтованість спірних рішень. З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вказав на те, що митна вартість задекларованого ним товару під час митного оформлення була підтверджена передбаченими ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України документами, які були надані до митного органу, а надані позивачем на вимогу митного органу додаткові документи були скаржником проігноровані. Також, позивач спростував твердження митного органу про заниження ним вартості страхування, оскільки поставка товару у спірному випадку була здійснена на умовах FOB, згідно яких обов`язок щодо страхування вантажу як у продавця, так і у покупця відсутній. Відповідно, відсутній мінімальний страховий платіж, а питання укладення договору страхування як і його вартості передано за умовами поставки FOB на розсуд сторін контракту. Крім того, позивач вказав на відсутність правових підстав для застосування у спірному випадку основного методу визначення митної вартості (за ціною договору), що свідчить про протиправність винесеного скаржником рішення про коригування митної вартості. З огляду на це, позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 04.11.2020 представник позивача викладену у відзиві на апеляційну скаргу позицію підтримала, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Скаржник, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання 04.11.2020 свого представника не направив, з клопотанням про відкладення судового розгляду не звертався.

За таких обставин, враховуючи норми ч. 2 ст. 313 КАС України, справу розглянуто за відсутності представника скаржника.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.10.2019 ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» надало до Одеської митниці ДФС митну декларацію (далі - МД) №UA500060/2019/030763 на товар: посуд столовий із звичайного скла, а саме:

- арт.ОСТ-А5314YG - чашка кольорова (матеріал: скло механічного виготовлення) - 39696 шт.;

- арт.ОСТ-GTB1408FT - чашка скляна з металевою ручкою (матеріал: скло механічного виготовлення, метал) - 43848 шт.;

торгівельна марка: Розумний вибір; виробник: GUANGZHOU OCT GLASSWARE INDUSTRIAL CO., LTD, Китай. Країна походження: CN.

Код товару . Загальна митна вартість товару 941 116,07 грн., що дорівнює 38 326,3900 дол. США станом на день подання декларації. Митна вартість визначена декларантом за першим методом за ціною договору.

Для митного оформлення разом з МД №UA500060/2019/030763 від 02.10.2019 позивачем подано копії наступних документів (графа 44 декларації): сертифікати якості від 09.08.2019, інвойс № OCTGZC1190801_5 від 09.08.2019, коносамент № MRFB19081611 від 12.08.2019, міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR) від 01.10.2019 № 116826, № 771133, пакувальний лист, рахунки на оплату від 02.10.2019 № 1342, № 1343, № 1344, № 1345, страховий сертифікат № 40-0197-19-00032/2403 від 16.08.2019, специфікацію №15-OCT від 22.07.2019, зовнішньоекономічний договір (контракт) №3003-GL/CN від 28.04.16, генеральний договір добровільного страхування № 40-0197-19-00032 від 26.02.2019 (а.с. 28-29, 40-45, 47-57, 122-130, 143, 137, 138, 139, 140, 141, 144).

03.10.2019 позивачем було отримано повідомлення митного органу (ідентифікатор повідомлення 6с12dfcf-16bc-4аlc-8lfl-4fl9863eb84d), в якому останній зазначив, що подані декларантом документи містять наступні розбіжності: 1) відповідно до пп. в) п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно п.2.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 28.04.2016 №3003-GL/СН, витрати на упаковку та маркування включені у вартість товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; 2) згідно специфікації №15-ОСТ від 22.07.2019 до контракту від 28.04.2016 №3003- GL/СН, оплата за товари здійснюється впродовж 20 діб від дати коносамента у розмірі 27 230,69, а також у розмірі 6 749,95 до відвантаження товару, але банківські платіжні документи до митного оформлення надані не були; 3) згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору. Наданий страховий поліс 40-0197-19-00032/2403 від 16.08.2019 не відповідає вищезазначеним умовам; 4) У сертифікаті якості б/н від 09.08.2019 відсутні посилання на артикули, що не дає змогу співвіднести зазначену в ньому інформацію до товару відповідно до інвойсу OCTGZCI190801_5 від 09.08.2019; 5) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 №599, до зазначених документів можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Проте, у наданому до митного оформлення рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 02.10.2019 №1342, 1343, 1344, 1345 відсутня інформація щодо умов поставки товару; Враховуючи спрацювання профілів ризику автоматизованої системи аналізу та управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості, а також те, що у поданих документах містяться розбіжності, відповідно до п.3 ст.5З Митного кодексу України, для підтвердження заявленої митної вартості декларант або уповноважена ним особа зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: - копію митної декларації країни відправлення; - виписку з бухгалтерської документації; - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини» (а.с.36).

У відповідь на вказане повідомлення позивач листом від 04.10.2019 №0410/19 надав митному органу пояснення щодо зауважень, які виникли щодо поданих ним при декларуванні документів, а також наступні додаткові документи: прайс-лист виробника товару б/н від 26.07.2019; комерційну пропозицію б/н від 28.07.2019; банківські платіжні документи SWIFT від 02.08.2019 та від 20.09.2019; сертифікат якості б/н від 09.08.2019; заявку на перевезення вантажу морським транспортом №36727/119338 від 12.08.2019 та №36727/119339 від 12.08.2019 (а.с.37-39).

04.10.2019 позивачем від митного органу було отримано рішення про коригування митної вартості товару №UА500060/2019/000161/2, яким митну вартість товару №1 було визначено за шостим резервним методом, внаслідок чого різниця у вартості товару, що визначена декларантом, та вартості, що визначена митним органом, склала 261 720,76 грн. (а.с. 16).

Згідно вказаного рішення, 04.10.2019 декларантом ТОВ «АТБ» наданий сертифікат якості, заявка на перевезення, відправлення, свифт. Витребувані документи не були надані. За результатом проведеної консультації шляхом обміну електронними повідомленнями між органом доходів та зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано другорядний метод визначення митної вартості - резервний метод. В органі доходів та зборів відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до статей 59, 60 Митного кодексу України неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим товар 1 - МД від 08.08.2019 №UА807170/2019/042606, МД від 17.08.2019 №UA500090/19/013449 становить 2,71 дол. США/кг (ніж заявлено декларантом 1.60 дол. США/кг). Декларанту роз`яснено права викладені у п.3 ст.52 Митного кодексу України на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст.55 Митного кодексу України (а.с. 17).

Також, скаржником було направлено позивачу картку-відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №UА500060/2019/00643 (а.с.18-19).

Правомірність винесення митним органом вказаних рішень є предметом спору у межах цієї адміністративної справи.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 246 Митного кодексу України визначено мету митного оформлення, яка полягає у забезпеченні дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У відповідності до ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною 2 вказаної норми передбачено, що електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Положеннями статей 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ст. 52 Митного кодексу України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до ч. 2 зазначеної статті є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зі змісту ч. 3 ст. 53, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 54, ст. 58 Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митного органу при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53 Кодексу) заборонено.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.08.2019 по справі № 804/9003/13-а, від 12.12.2019 по справі № 804/2957/17, від 13.08.2020 по справам № 815/3451/16, № 815/1935/16.

Зі змісту повідомлення митного органу від 03.10.2019 вбачається, а також скаржником у апеляційній скарзі зазначено, що підставою для витребування у позивача додаткових документів на підставі ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України стало виявлення митним органом розбіжностей щодо відсутності підтвердження декларантом вартості пакування, а також те, що товар було застраховано без додержання мінімальної вартості страхування, що має становити 110% від вартості товару.

Посилання на інші обставини, що стали підставою для витребування у позивача документів апеляційна скарга не містить. З огляду на це, враховуючи норми ч. 1 ст. 308 КАС України щодо перевірки судом апеляційної інстанції законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів у цьому випадку перевіряє правомірність застосування скаржником у спірному випадку норм ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України враховуючи вказані обставини.

Так, що стосується посилання митного органу на відсутність підтвердження позивачем вартості пакування, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що поставка товару здійснювалася на підставі Контракту на поставку продукції від 28.04.2016 №3003-GL/CH, укладеного між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (Покупець) та GUANGZHOU ОСТ GLASSWARE INDUSTRIAL CO., LTD, (Продавець) (а.с.40-44).

Відповідно до п.2.2. Контракту № 3003-GL/CH, ціна на товар розуміється згідно з умовами FOB-Нанджин, Китай (у відповідності до «Інкотермс-2000»), і включає в себе вартість завантаження товару у Продавця, вартість всіх митних формальностей в країні Продавця, вартість сертифікації товару, вартість пакування, маркування, не включаючи податки та мита на території України.

Отже, умовами Контракту №3003-GL/CH визначено, що фактурна ціна на товар включає в себе вартість пакування, у зв`язку із чим у позивача були відсутні підстави для окремого додавання вартості упаковки до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначенні митної вартості товару.

При цьому, колегія суддів зазначає, що фактурна вартість товару, що була задекларована позивачем у гр. 22 МД №UA500060/2019/030763 від 02.10.2019 підтверджена специфікацією

№ 15-ОСТ від 22.07.2019 до контракту №3003-GL/CH від 28.04.2016, а також інвойсом

№ OCTGZC1190801_5 від 09.08.2019 у розмірі 33 980,64 дол. США (а.с.46, 144).

Отже, розбіжності у визначенні декларантом митної вартості товару у цьому випадку відсутні.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що термінами GIF і СІР передбачено обов`язок продавця за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття. Мінімальне страхування повинне покривати ціну договору купівлі-продажу плюс 10 відсотків (тобто 110 %) і бути обумовленим у валюті договору купівлі-продажу.

Проте, за умовами Контракту №3003-GL/CH від 28.04.2016 (пункт 4.1) передбачено, що товар має бути поставлений на умовах поставки FOB-Нанджин, Китай (у відповідності до «Інкотермс-2000»).

Відповідно до правил Incoterms 2010 - FOB (Free On Board), термін «Франко борт» означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Тобто вартість товарів включає в себе всі витрати пов`язані з постачанням товару на борт судна: витрати на упаковку, завантаження, монтажні для транспортування, транспортні витрати по доставці товарів в порт, витрати на отримання сертифіката походження Товару, митні витрати понесені при митному оформленні товарів, а також усі мита, податки та інші обов`язкові платежі, які сплачуються постачальником при експорті товару.

При цьому, відповідно до правил Інкотермс 2010 поставка на умовах FOB передбачає, що як у продавця та і покупця відсутні зобов`язання щодо укладення договорів страхування.

Отже, при поставці товару на умовах FOB сторони самі вирішують, чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» за Генеральним договором добровільного страхування вантажів від 26.02.2019 №40-0197-19-00032, укладеним з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», здійснило добровільне страхування товару, згідно п.1.9 якого, страховий тариф складає 0,03% від страхової суми (а.с. 47-57).

16.08.2019 сторонами було підписано страховий сертифікат страхування окремого перевезення вантажу №40-0197-19-00032/2403, яким передбачено, що товар за інвойсом OCTGZC1190801_5 від 09.08.2019, вантажовідправник Guangzhou ОСТ Glassware Industrial Co., LTD, страхова вартість вантажу 860 445,91 грн. застраховано. Страхова сума складає 860 445,91 грн., страховий тариф % - 0,03, страхова премія 258,13 грн. (а.с. 58).

Щодо визначення суми страхових витрат у вказаному договорі у гривнях, зазначене відповідає вимогам ст.19 Закону України «Про страхування», оскільки позивач є резидентом України, а договір страхування був укладений в Україні.

Таким чином, витрати позивача на страхування у розмірі 258,13 грн. підтверджуються Генеральним договором добровільного страхування вантажів від 26.02.2019 №40-0197-19-00032 та страховим сертифікатом №40-0197-19-00032/2403 від 16.08.2019, які були надані позивачем під час митного оформлення товару.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність передбачених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України підстав для витребування у позивача додаткових документів при митному оформленні спірної партії товару.

Також, суд погоджується з твердженням суду першої інстанції щодо недотримання митним органом вимог щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості та вимог ст.55 Митного кодексу України щодо змісту рішення про коригування митної вартості товару.

Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст. 53 Митного кодексу України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості вбачається, що підставою його винесення стало наступне: 04.10.2019 декларантом ТОВ «АТБ» наданий сертифікат якості, заявка на перевезення, відправлення, свифт. Витребувані документи не були надані.

Яким чином на винесення вказаного рішення вплинув факт надання декларантом 04.10.2019 вказаних документів, та які саме документи не були надані ним на вимогу митного органу скаржником ані у спірному рішенні, ані у апеляційній скарзі не зазначено.

Також, спірне рішення не містить посилання на окремий пункт ч. 6 ст. 55 Митного кодексу України, що став підставою для його винесення.

Окрім цього, ст. 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно встановлено та доводами апеляційної скарги не спростовано, що в оскаржуваному рішенні №UА500060/2019/000161/2 від 04.10.2019 скаржником не обґрунтовано неможливість визначення митної вартості товару за першим (основним) методом та не обґрунтовано визначення митної вартості товару за другорядним (резервним) методом. Отже, відповідач не конкретизував підстави незастосування попередніх методів.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо спростування твердження скаржника про те, що подані декларантом для митного оформлення документи не надавили можливості встановити всі складові митної вартості товари, мали розбіжності або виправлення, у зв`язку з чим рішення митного органу про визначення митної вартості товару та картка відмови не можуть вважатися обґрунтованими і правомірними, тому підлягають скасуванню.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 160/860/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 11.11.2020 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко