Справа № 560/4270/20
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4270/20

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

12 листопада 2020 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Боровицького О. А. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Хмельницький) про визнання протиправнимси та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправними та скасування прийнятих у ВП №62634251 на виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 06 березня 2020 року про затвердження мирової угоди у справі №686/1898/20 постанов від 22.07.2020 :

- про відкриття виконавчого провадження;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 200,00 грн.;

- про стягнення виконавчого збору.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 22.07.2020 ВП №62634251 про стягнення виконавчого збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати рішення в обумовленій частині і прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначає, що стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору. Оскільки боржником рішення суду виконано не було, у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Отже, заявник вважає, що адміністративний позов є необґрунтованим та безпідставним, а дії державної виконавчої служби в частині прийняття постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 є правомірними.

У відзиві представник позивача , адвокат Зданевич Л.І. вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги і просить її відхилити.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою, в якій просила прийняти до примусового виконання ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 06.03.2020 року, яка набрала законної сили 24.03.2020 р.(а.с.47-51).

Постановою від 22.07.2020 головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрив виконавче провадження №62634251 з виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.03.2020 №686/1898/20 про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно умов якої:

- сторони домовилися не створювати перешкод у спілкуванні з дитиною та визначити наступний спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею: спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в громадських місцях, дитячих закладах, у медичних закладах під час огляду дитини, у присутності матері дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 , щотижня, у понеділок, четвер та суботу з 10.00 до 15.00 години без порушення режиму дня дитини до досягнення дитиною віку 1 рік, ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- батько ОСОБА_1 зобов`язується не чинити фізичного та психологічного насилля на мати дитини ОСОБА_2 під час спільних зустрічей, та/або в присутності ОСОБА_3 ;

- мати ОСОБА_3 зобов`язується не створювати штучні перешкоди для спілкування з дитиною;

- у разі хвороби матері та/або дитини, ОСОБА_2 зобов`язується повідомляти батька дитини ОСОБА_1 про настання таких обставин;

- ОСОБА_2 зобов`язується не чинити перешкод у спільному відвідування дитячого лікаря. При цьому право вибору лікаря належить матері дитини, мати дитини забезпечує візит до місця зустрічей та/або до лікаря з дитиною та у зворотному напрямку самостійно;

- в разі відрядження батька дитини ОСОБА_1 за межі міста у визначені дні спілкування або перебування на лікарняному останній зобов`язується повідомляти про це ОСОБА_2 .

Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, постановою від 22.07.2020 ВП №62634251 відповідач визначив для ОСОБА_1 загальну суму мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 200,00 грн., а постановою від 22.07.2020 ВП №62634251 постановив про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 9446,00 грн.

Вважаючи спірні постанови протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову та визнання протиправною і скасування постанови головного державного виконавця від 22.07.2020 року про стягнення виконавчого збору, суд першої інстанції обґрунтував висновок відсутністю доказів вчинення дій, передбачених ст.64-1 Закону України №1404-УШ щодо примусового виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 06.03.2020 р. у справі № 686/1898/20.

Колегія суддів, надаючи оцінку спірним правовідносинам, виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ надано визначення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIIIзаходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Порядок та розміри справляння виконавчого збору регламентовано статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). (ч. ч. 1-4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження").

Так, згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, за нормами ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», є виключення про стягнення виконавчого збору, а саме, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 9 даної ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання на підставі виконавчого документа, з огляду на що, одночасно з відкриттям виконавчого провадження, державний виконавець повинен вирішити питання про його стягнення. При цьому, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покладено те, що державним виконавцем примусові дії по виконанню ухвали суду не виконувались.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що стягнення з боржника виконавчого збору пов`язане з початком примусового виконання за виконавчим документом і не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження, з урахуванням чого, відповідачем було правомірно прийнято постанову від 22.07.2020 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №62634251.

Отже, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Врахування судом першої інстанції при ухваленні рішення правової позиції Верховного Суду у справі №910/1587/13 з огляду на характер та зміст спірних у справі №560/4270/20 правовідносин, є помилковим.

Так, у постанові від 15.02.2018 року у справі № 910/1587/13 Верховний Суд зазначив, що "Аналіз наведених норм Закону № 1404-VIII дає можливість зробити висновок про те, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду".

Разом з тим, у справі, що розглядалась Верховним Судом 15.02.2018 спір між сторонами виник внаслідок винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору після п о в е р н е н н я виконавчого документу без вчинення дій щодо виконання наказу господарського суду.

У справі, що розглядається, предметом спору є правомірність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеної а при в і д к р и т т і виконавчого провадження.

Отже, правовідносини у вказаних справах є різними, а тому застосування судом першої інстанції правової позиції у справі № 910/1587/13 є помилковим.

Правова позиція щодо застосування статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 420/1373/19, від 23.01.2019 у справі № 703/1086/17, від 22.05.2020 у справі № 286/465/17.

З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, у державного виконавця не було підстав не зазначати про стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим документом.

В даному випадку державний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, діяв на підставі повноважень та у спосіб передбачений законом та Конституцією України. Винесена постанова відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову в обумовленій частині допустив невідповідність висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В решті законність та обґрунтованість судового рішення судом апеляційної інстанції , з огляду на приписи ст.308 КАС України, не перевірялась.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою у позові ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця від 22 липня 2020 року про стягнення виконавчого збору у ВП62634251 по виконанню ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 06 березня 2020 року про затвердження мирової угоди у справі №686/1898/20 ,- в і д м о в и т и.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 листопада 2020 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Боровицький О. А. Совгира Д. І.