Справа № 229/3890/20
Суддя: Гонтар А. Л.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 229/3890/20
Номер провадження 2-а/229/32/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2020 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.,

при секретарі Білик О.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Капрала поліції 1 батальйону 3 роти Батальйону патрульної поліції в містах Краматорську та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Бондаренка Ростислава Олександровича, третя особа Департамент патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з адміністративною позовною заявою до Капрала поліції 1 батальйону 3 роти Батальйону патрульної поліції в містах Краматорську та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Бондаренка Ростислава Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 18.08.2020 року о 15:17:08 год. капрал поліції 1 батальйону 3 роти Батальйону патрульної поліції в містах Краматорську та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Бондаренко Р.О., виніс Постанову серія ЕАМ №2998421 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (надалі - Постанова №2998421).

Зазначеною Постановою №2998421 позивача, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що 08 серпня 2020 року о 15:10:47 годині в м. Дружківка, траса Н20 31км, керуючи транспортним засобом номерний знак НОМЕР_1 , здійснив перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу у населеному пункті на 23 км/год, чим порушив вимоги п.12.4 ПДР України.

Вважає, що факти, що викладені у оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами, які зібрані відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначає, що у таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Окремо звертає увагу суду на те, що в оскаржуваній Постанові №2998421 зазначено, що до неї не долучено жодного доказу у справі про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 251 КпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо.Сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Пояснення посадової особи, що склала оскаржувану постанову, не є доказом вчинення особою, яка притягнута до відповідальності, вказаного адміністративного правопорушення.

Разом з цим, 15.08.2020 року, приблизно о 15 годині, позивач на належному йому автомобілірухався у загальному потоці автомобілів по вул. Олеся Тихого в м. Дружківка у напрямку від перехрестя з вул. Дубініна у бік перехрестя з вул. Сахненко. Попереду також рухався автомобіль з такою же швидкістю як і у нього. При цьому, швидкість руху мого автомобіля не перевищувала 60 км/год, до того ж, оскільки він прямував до місця своєї роботи - у міську лікарню №1, він готувався здійснити маневр «поворот» на перехресті з вул. Сахненко, а тому поступово ще і зніжував швидкість руху. На під`їзді до перехрестя з вул. Сахненко позивача було зупинено працівником поліції. Після зупинки працівник поліції показав йому прибор з екраном і сказав, що на екрані зображений його автомобіль під час перевищення встановленої швидкості руху. Також відповідач повідомив позивачу, що він, згідно показань радара, нібито їхав зі швидкістю 73 км/год., тобто перевищив дозволену у населеному пункті швидкість руху на 23 км/год., хоча насправді позивач рухався зі швидкістю меншою ніж 60 км/год і поступово знижував її, тому що готувався до здійснення повороту.

Непогоджуючись з пред`явленим позивачу обвинуваченням він намагався пояснити працівнику поліції про те, що сталася якась помилка, тому що він рухався у загальному потоці автомобілів. Попереду також рухався автомобіль з такою ж швидкістю як і у нього. При цьому, швидкість руху його автомобіля була не більше 60 км/год і готуючись до повороту позивач її знижував. Крім того, він кілька разів повідомив, що бажає скористатися правовою допомогою адвоката, оскільки він впевнений у тому, що не перевищував встановлені обмеження швидкості. На це працівник поліції повідомив йому, що послугами адвоката він можу скористатися у суді, після чого йому було вручено оскаржувану постанову №2998421 у вигляді чекової стрічки з розрахунково-касових апаратів.При цьому, з моменту зупинки його автомобілю до моменту вручення йому оскаржуваної постанови №2998421 пройшло часу менш ніж 6,5 хвилин.Проте, при розгляді адміністративної справи та винесені оскаржуваної постанови можливості надати письмові пояснення йому надано не було. Фактично, уся процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення представляла собою процедуру оформлення оскаржуваної постанови, без встановлення та з`ясування обставин справи та дотримання прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, ніби-то, було вчинено. Так, у оскаржуваній Постанові №2998421 зазначено, що правопорушення скоєне о 15:10:47, а справу розглянуто та винесено постанову о 15:17:08 год., тобто менш ніж через 6,5 хвилин (6 хвилин 21 секунда).

За таких умов позивач не мав часу, та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо.

Зазначає, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, той факт, що винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу, та без надання часу на реалізацію відповідних прав, є порушенням право особи, яка притягається до відповідальності, - прямо визнаний Конституційним Судом України, рішення якого є обов`язковим до виконання на усій території України. Цей висновок не може бути скасовано. Окрім цього, у відповідності до ч.1 ст. 277-2 КпАП України: «Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.» Винятків з цього правила для справ, які розглядаються «за місцем порушення», не передбачено, тобто, зазначена норма стосується усіх справ про адміністративні правопорушення. Відтак, від виявлення, за думкою Відповідача, правопорушення до винесення постанови повинно було надати строк для реалізації прав, передбачених ст. 268 КпАП, і до того ж, цей строк не може бути меншим за 3 доби, оскільки саме за такий строк повинно бути повідомлено особу про розгляд справи.

До цього необхідно додати, що нескладення Відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало позивачу можливостініяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, він свою позицію зафіксувати не зміг би. Ніякого пояснення відповідачем у позивача не відбиралося. У оскаржуваній постанові ніяким чином його пояснення або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені. Тим більше він не міг подати письмове клопотання та скористатися правовою допомогою, тощо, за такої процедури. До того ж, в оскаржуваній Постанові №2998421 зазначено, що до неї не долучено жодного доказу у справі про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 251 КУпАП, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо.За таких умов постанову слід визнати такою, що її винесено без достатніх доказів.

Тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruCam LTI 20/20, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903/2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року.Таким чином вимірювання швидкості руху автомобіля позивача було проведено за допомогою несертифікованого технічного засобу, а тому накладення адміністративного стягнення є неправомірним.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ № 2998421 від 18 серпня 2020 року капрала поліції 1 батальйону 3 роти Батальйону патрульної поліції в містах Краматорську та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Бондаренком Ростиславом Олександровичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 31 серпня 2020 року адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Капрала поліції 1 батальйону 3 роти Батальйону патрульної поліції в містах Краматорську ти Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Бондаренка Ростислава Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, залишено без руху. Позивачеві було надано строк на усунення недоліків, а саме п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків та сплати судового збору (а..с16-17).

07 вересня 2020 року позивачем надані квитанція № 0.0..1 від 07.09.2020 року про сплату судового збору у розмірі 420,40 грн. та належним чином завірені копії письмових доказів, чим усунуто недоліки.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 09 вересня 2020 року провадження по адміністративній справі відкрито, призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду на 09 жовтня 2020 року (а.с.26-27).

До суду 25 вересня 2020 року від представника Департаменту патрульної поліції Рубець О.В. надійшло клопотання про залучення Департаменту патрульної поліції до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, оскільки відповідач є посадовою особою батальйону патрульної поліції в містах Краматорську та Слов`янськ, тому рішення у справі безпосередньо впливає на права, свободи, інтереси та обов`язки Департаменту патрульної поліції.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 25 вересня 2020 року клопотання представника Департаменту патрульної поліції Рубець О.В. про залучення третьої особи на стороні відповідача задоволено та залучено Департамент патрульної поліції (адреса: 03048, м. Київ, вул. Ф.Ернеста, буд.3) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

30 вересня 2020 року до суду надано відзив з запереченнями на позовну заяву. У відзиві Бондаренко Ростислав зазначив наступне.

Щодо обставин вчинення адміністративного правопорушеннявідповідач зазначив, що під час несення служби в м. Дружківка на автодорозі АН2031 км, 18.08.2020 року екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000747) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу PEUGEOT 301, номерний знак НОМЕР_1 перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту більш як на 23 км/гол, а саме рухався зі швидкістю 73 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.Після чого було подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну полінію Я підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення. Після цього попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України па підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 11ДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 1122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Водію було винесено постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою накладено стягнення на правопорушника в розмірі 255 гри., відповідно до санкції статті вимірювання швидкості руху здійснювалося за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС000747, фото з даного приладу, на якому зафіксовано транспортний засіб, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму для населеного пункту.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Дорожній знак 5.70. «Фото-, відеофіксування порушень ПДР». Інформує про можливість здійснення контролю за порушенням ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Щодо правомірності притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності та правові підстави застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTI 20/20 № ТС 000747. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів наприладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на приписи чинного законодавства України. Лазерні вимірювачі швидкості TruCam , які були введені в експлуатацію до моменту виключення їхз Державного реєструдозволяється застосовувати за умови позитивних результатівїх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки№ 22-01/17047 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam до застосування.

Враховуючи вищезазначене, просять позовну заяву залишити без задоволення, а постанову без змін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надали клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с.38 зв. бік).

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, встановив, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із ст. 9 КАС України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Судом встановлено, що 18 серпня 2020 року капралом поліції 1 батальйону 3 роти Батальйону патрульної поліції в містах Краматорську та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Бондаренко Ростиславом Олександровичем винесено постанову серії ЕАМ № 2998421 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп.

За змістом постанови серії ЕАМ № 2998421 від 18 серпня 2020 року, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , 18 серпня 2020 року о 15:10:47 у м. Дружківка на трасі Н20 31 КМ , керуючи ТЗ - PEUGEOT З01 НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався зі швидкістю 73 км/год, перевищив встановлені обмеження швидкості руху ТЗ у населеному пункті на 23 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР порушення швид. режиму в населених пунктах (дозвол. швид. не більше 50 км/год), при цьому швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM 000747, зазначена відеофіксація BODYCAM 00039 (а.с.10).

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлена відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила №1306), у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год..

Згідно до вимог статті 254 Кодексу України про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до вимог статті 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зареєстр. в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N1408/27853, затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно до п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 1 статті 121 КУпАП.

Так, спростовується твердження позивача про необхідність складення протоколу у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 1 та 2 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, твердження позивача про те, що справа про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП повинна розглядатися за місцем адміністративно-територіальної одиниці, а не на місці вчинення адміністративного правопорушення, спростоване.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з нормами ст.40 Закону України «Про Національну поліцію, поліція з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, забезпечення безпеки осіб та забезпечення безпеки дорожнього руху може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах фото і відеотехніку, у зв`язку з чим відповідачем використовувалася нагрудна відеокамеру, що була розміщена на форменому одязі.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КпАП України, відповідачем надано відеозапис та фото-файл, здійснений лазерним вимірювачем швидкості Trucam LTI 20/20, серійний номер ТС000747, що отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012, на якому зафіксовано, що автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 , що належить позивачу рухався у м. Дружківка, Н-20 31 км, зі швидкістю 73 км/год. 18 серпня 2020 року о 15:10:13 год. Також відповідачем надано відеозапис з персонального технічного засобу Body-Cam.

Стосовно правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС000747 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У З197-12.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/17047, виданого ДП Укрметртестстандарт» від 31 жовтня 2019 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС000747, є придатним до застосування.

У свідоцтві про повірку зазначено, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС000747 відповідає вимогам технічної документації, діапазон вимірювань від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі +- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год. Свідоцтво про повірку чинне до 31 жовтня 2020 року (а.с.45).

Згідно з наданих відповідачем пояснень, зазначених у відзиві від 30 вересня 2020 року відповідач роз`яснив, що для фіксації швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу+- 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху, прилад здійснюєфотографування транспортного засобу порушника, про що свідчитьповторний звук високого тону. Після цього інспектор відпускає спусковий гачок та вживаєзаходів щодо зупинки порушника.

Однак, наданий фото-файл належним чином не завірений, тому не може вважатися належним письмовим доказом.

Згідно з ПДР дорожній знак 5.45 позначає - «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знаки 5.45 і 5.46 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги. Отже, згідно ПДР знак 5.45 позначає не лише найменування населеного пункту, а й його початок. При цьому, місце встановлення такого знаку співпадає з фактичними межами забудови населеного пункту. Відтак, зона дії знаку 5.45. поширюється на ділянку автодороги від місця його установлення до знаку 5.46.

Разом з тим, на фотознімку з лазерного вимірювача швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 № ТС000747, наданого відповідачем, не зафіксований дорожній знак 5.45 або знак 5.46, тому неможливо встановити - чи рухався позивач у межах населеного пункту, чи ні. Інших письмових доказів на підтвердження цього факту не надано.

Докази наявності знаку 5.45 необхідні для визначення законності накладення адміністративного стягнення ще й тому, що ПДР України також передбачений дорожній знак 5.47 - «Початок населеного пункту». Однак він містить і означає найменування і початок забудови населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Окрім того, часом вчинення адміністративного правопорушення, який зазначено у постанові є 15:10:47 год., в той час як часом спірного фіксування перевищення швидкості засобом TruCam LTI 20/20 є - 15:10:13 год. Також, оператором, яким було виявлено адіміністративне правопорушення є особа "Молодик", у той час як постанова винесена Бондаренком Ростиславом Олександровичем . Так, вищезазначене викликає сумніви щодо часу вчинення адміністративного правопорушення, та дотримання відповідачем при винесені постанови та фіксації порушення вимог щодо порядку складення відповідної постанови згідно до чинного законодавства.

Крім того, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано оптичний диск DVD-R за номером 70841 з місця події, на якому міститься файл "_hB000_0818_151013" від 01 липня 2007 року, та відеофайли "" від 18 серпня 2020 року та "" від 18 серпня 2020 року (а.с. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Отже, надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Як встановлено судом, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписі відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, наданий суду відеозапис з приладу ТruCAM не є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

Суд зауважує, що до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку - прилад ТruCAM чи його носій даних), який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

При цьому, інших належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідачами не надано та матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Отже, відповідачами не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та з матеріалів справи неможливо достовірно встановити даний факт, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

За цим, постанова серії ЕАМ № 12998421 від 18 серпня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача при винесенні постанови серії ЕАМ № 12998421 від 18 серпня 2020 року, зокрема порушення права позивача на правову допомогу, суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивач зазначив, що повідомив відповідача про бажання скористатися правовою допомогою, проте капралом поліції поліцейським Бондаренко Р.О. не вжито жодних дій щодо надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, у поданих до суду поясненнях, зауважив, що жодних клопотань від позивача не надходило, бажання скористатися юридичною допомогою останній не виявляв.

Однак, відповідачами не надано та матеріали справи не містять належних доказів, що спростовують вищенаведені доводи позивача.

При цьому, суд зауважує, що належним та достатнім способом захисту прав позивача у даному випадку є скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У свою чергу, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

З огляду на викладені вище обставини, суд вважає за необхідне скасувати постанову серії ЕАМ № 2998421 від 18 серпня 2020 року та закрити Справу про адміністративне провадження у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в розмірі 420 грн 40 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 07.09.2020 (а.с. 20).

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп, сплачений при зверненні до суду з позовною заявою.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Капрала поліції 1 батальйону 3 роти Батальйону патрульної поліції в містах Краматорську та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Бондаренка Ростислава Олександровича, третя особа Департамент патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 90, 241-256, 271, 286 КАС України, ст. ст. 122, 247, 268, 280 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Капрала поліції 1 батальйону 3 роти Батальйону патрульної поліції в містах Краматорську та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Бондаренка Ростислава Олександровича, третя особа Департамент патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАМ № 2998421 від 18 серпня 2020 року, винесену капралом поліції 1 батальйону 3 роти Батальйону патрульної поліції в містах Краматорську та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Бондаренком Ростиславом Олександровичем про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу, у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн.00 коп.

Справу про адміністративне провадження у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Витрати по сплаті судового збору у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення суду складені 28 жовтня 2020 року.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 листопада 2020 року.

Суддя Дружківського міського

суду Донецької області: А.Л. Гонтар