Справа № 233/1888/20
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року справа №233/1888/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів Блохіна А.А., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2020 року (повне судове рішення складено 13 липня 2020 року в м. Костянтинівка) в справі № 233/1888/20 (суддя в І інстанції Малінов О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора поліції 2-го батальйону 1-ї роти управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Малярова Станіслава Олексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Інспектора поліції 2-го батальйону 1-ї роти управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Малярова Станіслава Олексійовича (далі відповідач, патрульний), в якому просив скасувати постанову поліцейського Малярова Станіслава Олексійовича серія АР № 891793 від 31.03.2020, якою його притягнуто до адміністративної відповідності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31 березня 2020 року о 02.10 годині відповідачем винесено постанову АР № 891793 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який перевозив вантаж, а саме металобрухт, який був ненадійно закріплений, відмовився пред`являти посвідчення водія та інші документи згідно з п. 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху України. Ця постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи; відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП; відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок, встановлений ст.ст. 278-279 КУпАП.

Так, зупинивши його автомобіль у м. Дніпро, Донецьке шосе, 116, відповідач звинуватив його у тому, що він керує автомобілем, який перевозив ненадійно закріплений вантаж. Реєстраційних документів та посвідчення водія ОСОБА_1 не надав, тому як інспектор ОСОБА_2 не задокументував та не довів факту порушення водієм ПДР стосовно вантажу, тому його вимога є неправомірною. Постанова складена в патрульному автомобілі за службовою базою даних. Крім того, відповідач не пред`явив своє службове посвідчення та свій нагрудний знак.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2020 року позов задоволено, внаслідок чого скасовано постанову патрульного про притягнення до адміністративної відповідальності та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Не погодившись з такими судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що зупиняючи транспортний засіб позивача, патрульний діяв у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Також під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності порушень вимог законодавства допущено не було.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи, 31 березня 2020 року інспектором поліції 2-го батальйону 1-ї роти управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Маляровим С.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АР № 891793. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн за вчинення порушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що він, перевозив металобрухт, який не був надійно закріплений, відмовився пред`явити посвідчення водія та інші документи, згідно з п.п.2.1, 2.4 Правил дорожнього руху.

Не визнаючи себе винним у вчиненні вказаного порушення та наголошуючи на порушенні відповідачем положень КУпАП, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. і 4 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За приписами п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п 2.4. «а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, зокрема, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Для виконання поліцейськими покладених на них обов`язків їм надається право відповідно до законодавства зупиняти і перевіряти у водіїв транспортних засобів документи, перелік яких наведено у пункті 2.1 Правил дорожнього руху України. Водій не зобов`язаний передавати свої документи поліцейським, достатньо їх пред`явити для ознайомлення, тобто співробітник повинен мати змогу роздивитися особисті дані водія і технічні дані транспортного засобу.

За невиконання водіями вимоги поліцейського про зупинку, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України передбачено накладення штрафу від 9 до 11 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами строком від трьох до шести місяців.

Під час зупинки водій має дотримуватися всіх Правил дорожнього руху, що стосуються зупинок транспортних засобів у межах дороги, винятками можуть бути випадки зупинки на вимогу поліцейського, який може вказувати водіям місця для зупинки, на яких зазвичай зупинка та стоянка заборонені.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відмовився пред`являти посвідчення водія, патрульний повідомив його про протиправність такої відмови.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути, об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис, суд встановив, що під час зупинки транспортного засобу водій наголосив, що завантаження транспортного засобу металобрухтом відбувається таким чином, який ускладнює подальшу фіксацію вантажу.

З постанови патрульного вбачається, що позивач був притягнутий до відповідальності лише за ч.1 ст. 126 КУпАП, тобто, за не пред`явлення документів.

Що стосується розгляду справи безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення щодо порушення ПДР на місці вчинення такого правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.11.2018 в справі № 462/651/17.

Винесена відповідачем постанова у справі про адміністративне правопорушення узгоджується з підходом Конституційного Суду України (рішення № 5-рп/2015 від 26.05.20215 щодо тлумачення положень ч. 1 ст. 276 КУпАП і не суперечить висновку цього Суду щодо недопустимості застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, при розгляді справ про адміністративне правопорушення за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, оскільки не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

Відповідно - до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованому и автоматичному режимі.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також слід зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази. Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Постановою Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17 зазначено: «Верховний Суд наголошує, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.», «Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.» та «Окремо варто зауважити, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог знаку пріоритету 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.». Отже Верховний Суд, зазначає, що водій повинен мати при собі документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України та пред`являти їх на вимогу працівника поліції.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція).

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121 1, 121 2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124 1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132 1, частинами шостою і одинадцятою статті 133 1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (п. 6 Інструкції). Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (п. 8 Інструкції).

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом підтверджено дотримання патрульним вимог чинного законодавства щодо процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення (роз`яснення прав та обов`язків особи, яка притягається до адміністративно відповідальності, встановлення фактичних обставин справи тощо), встановлення події правопорушення (не пред`явлення документів поліцейському, що не заперечував і сам позивач).

В постанові міститься посилання на цей доказ (відеозапис).

При цьому, позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Суди при розгляді справи повинні уникати надмірного формалізму, який може призвести до безпідставного скасування рішення суб`єкта владних повноважень, що відповідає критеріям обґрунтованості.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що відповідачем під час розгляду справи не було надано суду доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху щодо перевезення вантажів, у зв`язку із чим відсутні підстави вимагати у позивача документи на право керування транспортним засобом, зазначаємо наступне.

Такий висновок місцевого суду суперечить правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17.

Згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення: накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до п 2.4. «а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, зокрема, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, існування наведених обставин (перевезення вантажу, який створював шум, підіймав пил та був не надійно закріплений, чим створював небезпеку для інших учасників дорожнього руху) і зумовило виникнення у відповідача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» права на реалізацію повноважень вимагати у позивача пред`явлення ним відповідних документів.

Також апелянт зауважує, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Поліцейські виявили порушення правил дорожнього руху, на яке належним чином відреагували. Результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення.

Невідворотність адміністративної відповідальності залежить більшою мірою від роботи працівників, уповноважених притягати до відповідальності і застосовувати санкції. Адміністративний проступок, на який не відреагувала держава, заподіює правопорядку серйозної шкоди. Безкарність правопорушника заохочує на вчинення нових проступків і подає негативний приклад іншим нестійким особам.

На підставі наведеного, су апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що постанова від 31.03.2020 серії АР № 891793 винесена інспектором правомірно та законно, спростовуючи висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Керуючись статями 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2020 року в справі № 233/1888/20 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора поліції 2-го батальйону 1-ї роти управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Малярова Станіслава Олексійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Повне судове рішення 16 листопада 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання колегією суддів і не може бути оскаржена.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Л. В. Ястребова