Справа № 600/1176/20-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 р. м. Чернівці Справа № 600/1176/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 №1927 від 26.12.2016р. в частині притягнення до обмеженої відповідальності майора ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ №867 від 24.06.2019р. про притягнення до повної матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив службу у Збройних Силах України, а саме у військовій частині НОМЕР_1 , з якої звільнився у запас з 21.10.2016р. Вказує, що з наказу командира військової частини про його звільнення слідує, що претензій до нього не було. Однак, зазначає, що отримав судову повістку про виклик до Артемівського міськрайонного суду Донецької області, з позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі в особі військової частини НОМЕР_1 . З указаної позовної заяви позивачу стало відомо, що у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ) згідно наказу командира №1301 від 09.09.2016 року було призначено службове розслідування за фактом допущених переплат та недоплат грошового забезпечення і підйомної допомоги, в результаті якого позивача притягнуто до матеріальної відповідальності. Натомість, позивач стверджує, що про проведення службового розслідування за фактом допущених переплат та недоплат грошового забезпечення і підйомної допомоги йому було невідомо, наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 про проведення такого службового розслідування до його відома не доводився, пояснення ним в ході розслідування не надавалося.

Позивач вважає незаконними та протиправними дії командування військової частини щодо притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності, наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №1927 від 26.12.2016 року та наказ №867 від 24.06.2019 року командира військової частини НОМЕР_1 «Про внесення змін до наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 26.12.2016 року №1927 про притягнення його до повної матеріальної відповідальності, оскільки, на його думку, службове розслідування було проведене з істотним порушенням чинного законодавства.

Ухвалою суду від 12.08.2020р. відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого відповідачам встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив, у якому вказує, що військова частина не визнає позовних вимог та заперечує проти них. Зазначає, що за результатами службового розслідування, призначеного за фактом допущених переплат та недоплат грошового забезпечення і підйомної допомоги, встановлено, що відповідно до результатів внутрішньо фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за період з 01.11.2015р. по 01.08.2016р. було виявлено переплати грошового забезпечення та підйомної допомоги у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 на загальну суму - 2382233,93грн. (грошове забезпечення - 1698203,92грн., підйомна допомога - 1260,56грн., податок з доходів фізичних осіб - 303906,99грн., єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 378862,46грн.). При вивченні довідок - розрахунків, було виявлено розбіжність серед сум переплат грошового забезпечення зазначених у довідках-розрахунках та Аудиторським звітом на загальну суму - 224256,88грн. (з податком з доходів фізичних осіб та єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 313959,63грн). Відповідач вказує, що через безконтрольність за обліком особового складу з боку майора ОСОБА_1 , начальника штабу 1 механізованого батальйону у зв`язку з не поданням ним рапортів командиру військової частини - польова пошта НОМЕР_2 для прийняття рішення, щодо зняття з грошового забезпечення та позбавлення премії військовослужбовців батальйону, які самовільно залишили військову частину встановлено переплату грошового забезпечення на суму - 50427,25грн.

З указаних підстав відповідач вважає, що позивача, на підставі висновків службового розслідування, правомірно притягнуто до матеріальної відповідальності.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій останній спростовує висновки відповідача щодо встановлення з його боку прямої дійсної шкоди. На думку позивача, доказів щодо вчинення позивачем такої шкоди відповідачем не надано.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу у Збройних Силах України, зокрема, у військовій частині НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ) відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 18.03.2016 року має право на пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.7-8).

На підставі наказу командира військової частини - польової пошти НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.10.2016 №313 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, з 20 жовтня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, та з котлового забезпечення з 22 жовтня 2016 року (а.с.29).

Згідно з наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 01.07.2017р. №176 (по стройовій частині) умовне найменування військової частини-польова пошта НОМЕР_2 змінено на військову частину НОМЕР_1 (а.с.18).

На підставі наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 09.09.2016 №1301 за фактом допущених переплат та недоплат грошового забезпечення і підйомної допомоги проведено службове розслідування, результати якого зафіксовані в акті від 26.12.2016р. (а.с.9-17).

Згідно змісту вказаного акту під час службового розслідування встановлено, що відповідно до результатів внутрішньо фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за період з 01.11.2015 по 01.08.2016 було виявлено переплати грошового забезпечення та підйомної допомоги у військовій частині - польова пошта НОМЕР_4 на загальну суму - 2382233,93грн., (грошове забезпечення - 1698203,92грн., підйомна допомога - 260.56 грн., податок з доходів фізичних осіб - 303906,99грн., єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 378862,46грн.).

У ході контрольного заходу військовою частиною - польова пошта НОМЕР_2 було відшкодовано переплати на загальну суму 242059,04грн. шляхом зменшення нарахувань грошового забезпечення на суму 172786,27грн. податку з доходів фізичних осіб на суму 31051,70грн. та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 38221,07грн. При вивченні довідок-розрахунків було виявлено розбіжність серед сум переплат грошового забезпечення зазначених між довідок-розрахунків та Аудиторським звітом на загальну суму - 224256,88грн. Тобто, у військовій частини - польова пошта НОМЕР_2 залишок невідшкодованих переплат грошового забезпечення складає - 1142787,20грн. (з податком з доходів фізичних осіб та єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 1599902,08грн.).

Також службовим розслідуванням встановлено, що деяких військовослужбовців зазначених у довідках-розрахунках було позбавлено премії за самовільне залишення військової частини, невихід на службу без поважних причин. Тобто, у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 залишок невідшкодованих переплат грошового забезпечення складає - 1080255.98 грн. (з податком з доходів фізичних осіб та єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 512355,57грн.).

Службовим розслідуванням також встановлено причини та винних осіб, через безконтрольність яких допущено переплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які вибували з зони проведення антитерористичної операції у відпустки, лікування, відрядження.

Так, у акті вказано, що на порушення вимог наказів Міністра оборони України від 26.05.2014 №333 Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України та від 10.02.2016 №67 Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції інших заходах в умовах особливого періоду, військовослужбовці частини, які убували поза межі антитерористичної операції, подавалися рапортами відповідних командирів підрозділів про перебування в силах та засобах в зоні антитерористичної операції, а саме: через безконтрольність з боку начальника штабу 1 механізованого батальйону майора ОСОБА_1 у зв`язку з поданням даних:

- щодо перебування сержанта ОСОБА_2 в зоні проведення антитерористичної операції, який в період з 15 - 25.03.2016 фактично перебував поза межами зони проведення антитерористичної операції (сума переплати - 387,09грн.);

- щодо перебування солдата ОСОБА_3 в зоні проведення антитерористичної операції, який в період з 12.03-01.04.2016 фактично перебував поза межами зони проведення антитерористичної операції (сума переплати - 774,90грн.);

- щодо перебування солдата ОСОБА_4 в зоні проведення антитерористичної операції, який в періоду 12.03 -11.04.2016 фактично перебував поза межами зони проведення антитерористичної операції (сума переплати - 2574,03грн.);

- щодо перебування солдата ОСОБА_5 в зоні проведення антитерористичної операції, який в період 01 - 08.06.2016 фактично перебував поза межами зони проведення антитерористичної операції (сума переплати - 1120,00грн.).

На підставі матеріалів службового розслідування за результатами проведеного службового розслідування, з метою, зокрема, притягнення винних осіб до обмеженої матеріальної відповідальності наказом №1927 від 26.12.2016р. в пункті 35 зобов`язано помічника командира частини з правової роботи - начальнику юридичної групи, у звязку з відшкодування заподіяної шкоди державі, підготувати цивільні позови стягнення суми збитку нанесеного державі щодо колишніх військовослужбовців частини, серед яких, майора ОСОБА_1 (а.с.19-21).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2019р. №867, а саме пунктом 36 наказу, помічнику командира частини з правової роботи - начальнику юридичної групи підготувати до 15.07.2018 претензії та до 30.07.2019 цивільні позови щодо стягнення збитків завданих державі в особі військової частини НОМЕР_1 переплатою грошового забезпечення та винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції інших заходах в умовах особливого періоду, зокрема, стосовно ОСОБА_1 на суму 55283,27грн. (а.с.22-26).

Військовою частиною НОМЕР_1 подано позов до Артемівського міськрайонного суду Донецької області про визнання ОСОБА_1 винним у заподіянні шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 , та, зокрема, просили стягнути з нього на користь військової частини НОМЕР_1 суму збитків державі в розмірі 55283,27грн. (а.с.27-28).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03.02.2020р. у справі №219/13582/19 у задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої державі відмовлено.

Позивач вважає протиправними наказ №1927 від 26.12.2016р. в частині притягнення до обмеженої відповідальності майора ОСОБА_1 та наказ №867 від 24.06.2019р. про притягнення до повної матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 , у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Закон України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 року №548-XIV визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі - Статут).

Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі встановлений Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР (далі - Положення №243/95), яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно із п.2 Положення №243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Таким чином, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, серед яких, надлишкові виплати. Такі кошти, в силу наведеного, є військовим майном.

Пунктом 3 Положення №243/95-ВР передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Згідно з пунктом 4 Положення №243/95-ВР відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

У відповідності до п.8 Положення №243/95-ВР залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до п.17 Положення №243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Згідно із п.23 Положення №243/95-ВР командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.

Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 №82 затверджено Інструкцію про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (чинну на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція №82).

У відповідності до п.1.5 Інструкції №82 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження.

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі.

У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі.

Згідно із п.1.6 Інструкції №82 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць.

У термін службового розслідування не включається час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці або на лікуванні.

Судом встановлено, що службове розслідування, враховуючи що його призначено 09.09.2016р., мало б закінчитись у місячний термін, а саме до 09.10.2016р. Наказ про продовження терміну службового розслідування на один місяць у матеріалах справи відсутній, у зв`язку з чим встановити чи такий наказ видавався не представляється можливим. Водночас, якщо припустити, що термін службового розслідування було продовжено, таке мало б бути завершене не більше як через один місяць - 09.11.2016р.

Натомість, як свідчить Акт проведення службового розслідування за фактом допущених переплат та недоплат грошового забезпечення і підйомної допомоги, таке розслідування тривало до 24.12.2016р.

З наведеного слідує, що відповідачем порушено вище наведені вимоги Положення і Інструкції в частині дотримання строку проведення службового розслідування.

За змістом п.19 Положення №243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено:

в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;

якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;

вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;

умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;

чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;

ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;

умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

В силу п.20 Положення №243/95-ВР посадова особа, призначена для проведення розслідування, має право: брати письмові пояснення в осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; одержувати довідки, акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів, інші документи і матеріали, необхідні для об`єктивного і повного розслідування, а також довідки про розмір заподіяної шкоди; оглядати майно та приміщення, де воно зберігається; проводити контрольні звіряння, заміри, зважування та інші контрольно-перевірні дії з метою встановлення умов і причин, що сприяли заподіянню шкоди.

За змістом п.21 Положення №243/95-ВР у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.

Суд звертає увагу на те, що письмові пояснення можуть бути відібрані в осіб, причетних до факту заподіяння шкоди, однак, у Положенні не має вимог щодо відібрання таких пояснень обов`язковому порядку. Крім того, не має вимог про обов`язкове ознайомлення осіб, щодо яких проводиться службове розслідування із матеріалами службового розслідування.

Так, в пункті 22 Положення №243/95-ВР зазначено, що військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.

Отже, військовослужбовці, які притягаються до матеріальної відповідальності мають право ознайомлюються з матеріалами розслідування та подавати пояснення. Водночас, не дотримання таких гарантій для осіб, які притягуються до відповідальності, на думку суду не свідчить про відсутність підстав для видання наказів про притягнення до відповідальності за наслідками розгляду командуванням військової частини матеріалів розслідування.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 №1927 від 26.12.2016р. притягнуто до обмеженої відповідальності військовослужбовців згідно із переліком (пункти 4-34). Пунктом 35 наказано помічнику командира частини з правової роботи - начальнику юридичної групи, з метою відшкодування заподіяної шкоди державі підготувати цивільні позови про стягнення суми збитку нанесеного державі щодо колишніх військовослужбовців частини, з-поміж яких, майора ОСОБА_1 (а.с.21 на звороті).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до змісту оскаржуваного наказу №1927 майора ОСОБА_1 не притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності, а встановлено шкоду, яка підлягає стягненню з нього в судовому порядку оскільки, на момент видання наказу №1927 від 26.12.2016р. позивача звільнено з військової служби у запас (а.с.29).

Пунктом 31 Положення №243/95-ВР визначено, що у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Перевіряючи наказ №1927 від 26.12.2016р. на предмет відповідності критеріям, закріпленим у ст.2 КАС України, суд повинен дати оцінку висновкам розслідування, встановленим відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення №243/95-ВР та на підставі яких видано оскаржуваний наказ.

Так, у акті проведення службового розслідування зазначено, що про порушення вимог наказів Міністра оборони України від 26.05.2014р. №333 "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України" та від 10.02.2016р. №67 "Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду" через безконтрольність з боку начальника штабу 1 механізованого батальйону майора ОСОБА_1 , у зв`язку з поданням даних про перебування військовослужбовців у зоні проведення АТО в період, коли фактично останні перебували поза межами АТО.

Крім того, службовим розслідуванням встановлено порушення наказів Міністра оборони України від 26.05.2014р. №333 "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України" та від 11.06.2008р. №260 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" через безконтрольність за обліком особового складу з боку майора ОСОБА_1 , начальника штабу 1 механізованого батальйону, у зв`язку з не поданням ним рапортів командиру військової частини - польова пошта НОМЕР_2 для прийняття рішення, щодо зняття з грошового забезпечення та позбавлення премії військовослужбовців батальйону, які самовільно залишили військову частину встановлено переплат грошового забезпечення на суму - 50427,25 грн.

Згідно із ст.103 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV начальник штабу батальйону в мирний і воєнний час відповідає за організацію і підтримання управління підрозділами батальйону, за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання батальйоном бойових завдань, за планування та облік бойової підготовки, за підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів, за стан обліку особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів батальйону.

Начальник штабу батальйону підпорядковується командирові батальйону, є його першим заступником і прямим начальником усього особового складу батальйону.

Під час виконання рішень командира батальйону начальник штабу має право віддавати накази підпорядкованим командирові батальйону особам від його Імені. Про всі віддані ним накази начальник штабу доповідає командирові батальйону.

Статтею 104 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник штабу батальйону зобов`язаний:

розробляти на основі плану бригади і вказівок командира батальйону план бойової підготовки батальйону та контролювати його виконання;

знати фактичний стан справ у підрозділах батальйону та хід виконання поставлених перед ними завдань;

проводити заняття з особовим складом батальйону і керувати підготовкою безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів;

знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського, сержантського (старшинського) складу батальйону, постійно вести з ними Індивідуально-виховну роботу та роботу з підвищення рівня їх підготовки за спеціальністю;

розподіляти між підрозділами поповнення, яке прибуло до батальйону;

організовувати зв`язок у батальйоні, перевіряти стан і бойову готовність засобів зв`язку, розробляти заходи для прихованого управління військами та здійснювати контроль за їх виконанням;

забезпечувати своєчасне і правильне доведення наказів командира батальйону та старших начальників до особового складу, перевіряти їх виконання;

організовувати несення внутрішньої служби у батальйоні, перевіряти підготовку осіб, призначених у добовий наряд, і несення ними служби;

вести облік бойової підготовки;

знати наявність особового складу в підрозділах батальйону, не менше ніж один раз на три місяці перевіряти в підрозділах стан та облік озброєння, боєприпасів, бойової та Іншої техніки, спорядження, статутів, порадників, навчальних посібників та інших матеріальних засобів, а облік особового складу - щомісяця, контролювати якість занять з питань додержання вимог безпеки на заняттях і під час роботи;

своєчасно готувати і надсилати до штабу бригади відповідні донесення.

У відповідності до пункту 1.3 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України яка затверджена наказом №333 від 26.04.2014р. у батальйоні (дивізіоні, ескадрильї) на особовий склад ведуться такі облікові документи:

Книга обліку особового складу;

Книга штатно-посадового обліку особового складу.

Ведення обліку особового складу в батальйоні (дивізіоні, ескадрильї) покладається на начальника штабу батальйону (дивізіону, ескадрильї), а за відсутності у штаті посади начальника штабу - на Іншу посадову особу, призначену письмовим наказом командира військової частини.

Начальник штабу батальйону (дивізіону, ескадрильї) стосовно обліку особового складу зобов`язаний:

щодня мати точні і особисто ним перевірені відомості про чисельність особового складу батальйону (дивізіону, ескадрильї) за штатом, за списком і в наявності, про кількість відсутніх із визначенням причин по кожній роті (батареї) і в цілому по батальйону (дивізіону, ескадрильї);

щодня доповідати командиру батальйону (дивізіону, ескадрильї) і в штаб військової частини зведені дані про наявність особового складу;

щомісяця перевіряти стан обліку особового складу в підрозділах батальйону (дивізіону, ескадрильї), наявність у підлеглих документів, що посвідчують особу військовослужбовця, своєчасність запису до них змінених облікових даних і перевіряти наявність ідентифікаційних жетонів з особистими номерами.

Відповідно до п.31.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260, командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю за невихід на службу без поважних причин.

Відповідно до п.31.7 Інструкції №260 рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Відповідно до п.34.4 Інструкції №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Таким чином, згідно із наведеними приписами, на позивача, як начальника штабу батальйону, покладено ведення обліку особового складу в батальйоні (дивізіоні, ескадрильї). При цьому, у відповідності до вимог Інструкції №260, він як прямий начальник усього особового складу батальйону щодня доповідає командиру батальйону (дивізіону, ескадрильї) і в штаб військової частини зведені дані про наявність особового складу.

У свою чергу, як закріплено в Інструкції №260, саме на підставі рапортів безпосередніх командирів (начальників) з клопотанням про позбавлення премії командиром військової частини приймається рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі.

Позивач зазначає про необґрунтованість висновків відповідача щодо того, що ОСОБА_1 здійснював надлишкові виплати, оскільки не надано доказів як б свідчили про подачу ним рапортів. Однак, суд звертає увагу, що у Акті службового розслідування не йдеться про виплату ним надлишкових коштів, а встановлено те, що призвело до виплати надлишкових коштів, - а саме безконтрольність за обліком особового складу, що є його прямим обов`язком.

Така безконтрольність у відповідності до висновків службового розслідування призвела до порушення вимог Інструкції №260 та Інструкції №333.

Суд зазначає, що до категорії прямої дійсної шкоди відноситься розкрадання, пошкодження, втрата чи незаконне використання військового майна, погіршення або зниження його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Отже, дії ОСОБА_1 щодо безконтрольності за обліком особового складу, які спричинили надлишкові виплати і є прямою дійсною шкодою в розумінні Положення №243/95 ВР.

Проаналізувавши зміст наказу від 26.12.2016 №1927, суд зазначає, що таким наказом у відповідності до вимог п.3 та п.19 Положення встановлено всі необхідні елементи для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що в ході службового розслідування було аргументовано доведено наявність прямого зв`язку між спричиненням шкоди і неправомірними діями позивача.

За таких обставин, суд вважає, що наказ №1927 від 26.12.2016р. в частині, що стосується позивача, а саме пункту 35 є правомірним та не підлягає скасуванню (а.с.19-21).

З приводу наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2019р. №867, в частині вказівки помічнику командира частини з правової роботи - начальнику юридичної групи підготувати до 15.07.2018 претензії та до 30.07.2019 цивільні позови щодо стягнення збитків завданих державі в особі військової частини НОМЕР_1 переплатою грошового забезпечення та винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції інших заходах в умовах особливого періоду, зокрема, стосовно ОСОБА_1 на суму 55283,27грн., суд зазначає наступне.

Зі змісту названого наказу слідує, що таким внесено зміни до наказу №1927 від 26.12.2016р., та відповідно до Положення від 23.06.1995р. №243/95-ВР військовослужбовців, яких притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності - притягнуто до повної матеріальної відповідальності.

Водночас, суд зазначає, що позивача, як свідчить зміст оскаржуваного наказу, не притягнуто до повної матеріальної відповідальності як військовослужбовців згідно пунктів 1-35. З приводу майора ОСОБА_1 , як такого, що звільнився з військової служби в запас до прийняття рішення про стягнення з нього заподіяної шкоди, у відповідності до п.31 Положення вирішено підготувати та подати цивільний позов на суму 55283,27грн.

Тобто, фактично наказом від 24.06.2019р. №867, на підставі тих же висновків службового розслідування, внесено зміни до наказу №1927 від 26.12.2016р. та зазначено суму шкоди, яку необхідно стягнути з ОСОБА_1 шляхом подання до суду відповідного цивільного позову. Суд, враховуючи висновок щодо правомірності наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 №1927 від 26.12.2016р. не вбачає підстав для скасування наказу від 24.06.2019р. №867, оскільки, такі ґрунтуються на тих самих висновках службового розслідування.

Щодо посилань позивача на не ознайомлення його з матеріалами службового розслідування та не доведення до його відома змісту наказів про призначення службового розслідування та наказів за його наслідками, суд вважає, що такі обставини не можуть бути самостійними підставами для скасування оскаржуваних наказів в частині, що стосується позивача.

Відповідно до приписів ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист встановленим даною нормою шляхом.

Відповідно до приписів ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, для цілей реалізації завдання адміністративного судочинства із захисту порушених прав та інтересів осіб рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, приписами КАС на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Разом з цим, Кодекс також покладає на позивача обов`язок обґрунтування своїх вимог щодо порушення його прав рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача, з наданням доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення таких прав, свобод чи інтересів.

Тобто, вимога про захист прав повинна бути обґрунтованою.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність рішень відповідача про притягнення його до обмеженої та повної матеріальної відповідальності з підстав не дотримання встановленого порядку проведення службового розслідування та не надання доказів, що пряма дійсна шкода нанесена саме позивачем. При цьому доводи щодо не доведеності нанесення ним шкоди полягають у твердженні позивача, що у його обов`язки не входить подання інформації військовій частині щодо обліку особового складу. Натомість, такі обставини не узгоджуються з обов`язками начальника штабу, які визначені у Статуті і Інстркуції №333.

В силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8 ) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9 ) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем дотримані. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено суду правомірність наказів №1927 від 26.12.2016р. та №867 від 24.06.2019р. в частині, що стосується позивача. Натомість, доводи, наведені позивачем та докази, надані на їх підтвердження не доводять протилежного.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Суд не вирішує питання щодо судових витрат, зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору, при цьому, докази понесення судових витрат відповідачем у матеріалах справи відсутні, що не суперечить статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 )

Суддя В.О. Кушнір