Справа № 640/21266/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Вєкуа Н.Г. суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Справа № 640/21266/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Левенець В.О.,

представника відповідача Шкромиди Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 червня 2020 року у справі

за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві

до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

про стягнення штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - відповідач) про стягнення з ТОВ «Споживчий центр» за рішенням від 09.02.2018 № 000010 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу штрафу в розмірі 5083,00 грн. до Державного бюджету України.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виконано рішення ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення штрафу, штраф не сплачено, і що рішенням суду у справі № 826/5005/18, яке набрало законної сили, установлено правомірність рішення від 09.02.2018 № 000010.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що оскільки під час судового оскарження рішення від 09.02.2018 № 000010 його дія не зупинялася, то позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та стверджуючи, що ним було дотримано строк звернення до суду з цим позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.09.2017 на адресу Головного управління Держпродспоживслужбй в м. Києві надійшли від Головного управління Держпродспоживслужбй в Харківській області матеріали справи, у тому числі протокол про порушення законодавства про рекламу від 11.09.2017 № 42, стосовно ТОВ «Споживчий центр», для подальшого розгляду та прийняття рішення про накладення штрафу, відповідно до вимог чинного законодавства.

Головним управлінням на адресу відповідача, в порядку ст. 26 Закону України «Про рекламу», було направлено вимогу від 06.10.2017 № 06.0/13294 про надання до Головного управління відповідних письмових пояснень, затверджений макет рекламного сюжету (вартість виготовлення та документальне підтвердження вартості виготовленої та розповсюдженої реклами за період до 1 року з моменту отримання даної вимоги (договори з рекламодавцем, акти виконаних робіт тощо), іншу інформацію, що може мати істотне значення для прийняття Головним управлінням рішення.

У зв`язку з тим, що на адресу Головного управління не надійшли витребувані документи та будь-яка інша інформація, що могла мати істотне значення для прийняття Головним управлінням рішення, 16.11.2017 позивачем повторно було направлено товариству повідомлення № 14.0/15545 про призначення розгляду справи на 30.11.2017.

На адресу Головного управління 24.11.2017 надійшло від ТОВ «Споживчий центр» клопотання від 22.11.2017 № 1010 (вх. № 19106/06-06.0 від) про відкладення розгляду справи.

З метою належного розгляду матеріалів по справі та зважаючи на відсутність надання документів та обґрунтованих пояснень, позивачем 14.12.2017 було направлено лист № 06.0/17090 про призначення розгляду справи щодо порушення вимог законодавства України про рекламу ТОВ «Споживчий центр» при розміщенні спеціальної конструкції з інформаційним полем « Швидко Гроші » за адресою: м. Харків, вул. Камська, 2 на 31.01.2018 року об 12:00 год.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, уповноваженою особою за довіреністю відповідача 18.12.2017 року отримано повідомлення про розгляд справи від 14.12.2017 року № 06.0/17090.

14.12.2017 головним спеціалістом Головного управління Лавріненко Д.О. відносно відповідача було складено протокол про порушення законодавства України про рекламу щодо розміщення зовнішньої реклами (щит на фасаді розміром: 3.50x1.50 за адресою: вул. Камська, 2, м. Харків), з ознаками порушення вимог частини 1 статті 16 Закону України «Про рекламу», без наявності дозволу від виконавчого комітету Харківської міської ради (рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 19.07.2017 № 460 «Про демонтаж спеціальних конструкцій»).

На підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу від 14.12.2017 року у відповідності до вимог п. 11 «Про порядок накладення штрафів за порушення законодавства України про рекламу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693, Головним управлінням винесено рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу від 18.12.2016.

31.01.2018 відбувся розгляд справи стосовно відповідача про порушення законодавства про рекламу.

За результатами розгляду справи встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» не подано на вимогу органу державної влади документів, усних та/або письмових пояснень, а також іншої інформації, необхідної для здійснення повноважень щодо контролю, чим порушено вимоги ч.2 ст. 26 Закону України «Про рекламу».

09.02.2018 позивачем було винесено рішення № 000010 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 5083,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2019 по справі № 826/5005/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2019, у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Споживчий центр» щодо оскарження вказаного рішення було відмовлено повністю.

У зв`язку з тим, що рішення № 000010 відповідачем не виконано, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про рекламу» від 03.07.1996 № 270/96-ВР (далі - Закон № 270/96-ВР), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693 (далі - Порядок № 693).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами визначаються відповідно до Закону № 270/96-ВР.

Відповідно до статті 1 Закону № 270/96-ВР реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Частиною 1 статті 16 Закону № 270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

У частинах першій та другій статті 26 Закону № 270/96-ВР визначено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами. На вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Крім того, відповідний орган державної влади має право, у тому числі, вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства.

Частиною 4 статті 27 Закону № 270/96-ВР передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на:

- рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдженої реклами;

- виробників реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості виготовлення реклами;

- розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Згідно з частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 27 Закону № 270/96-ВР вартість розповсюдженої реклами визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України.

За виявлені порушення вимог законодавства України про рекламу на розповсюджувачів, рекламодавців та виробників реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог Закону України «Про рекламу», на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Процедура та порядок здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу у сфері захисту прав споживачів реклами встановлені Законом України «Про рекламу» а також Порядком № 693.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 693 підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Держспожінспекції та її територіальних органів.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 693 накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 693, за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держпродспоживслужби або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством регламентовано повноваження органів Держпродспоживслужби притягати підконтрольних суб`єктів до відповідальності за порушення законодавства у сфері реклами шляхом накладення на них штрафів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням від 09.02.2018 № 000010 на відповідача накладено штрафу в розмірі 5083,00 грн. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, який ним не сплачений.

Водночас, правомірність застосування вказаної штрафної санкції підтверджується судовим рішенням від 29.03.2019 у справі № 826/5005/18, яке ухвалено за результатами розгляду позову ТОВ «Споживчий центр» щодо оскарження вказаного рішення та набрало законної сили 01.10.2019.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення з позовною заявою судова колегія відхиляє, оскільки процедура судового оскарження рішення від 09.02.2018 № 000010, у зв`язку з невиконанням якого відповідачем позивач звернувся до суду з цим позовом, завершилася із набранням законної сили відповідним судовим рішенням у справі № 826/5005/18, тобто 01.10.2019, а 31.10.2019 позивач звернувся до суду з позовом у цій справі № 640/21266/19.

При цьому, колегія суддів зазначає, що подання ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві цієї позовної заяви до завершення судового оскарження ТОВ «Споживчий центр» рішення від 09.02.2018 № 000010 було б передчасним, оскільки до ухвалення судового рішення у вказаній справі, яке б набрало законної сили, зазначене рішення № 000010 не набуло статусу остаточного і достатніх підстав для стягнення за ним відповідних штрафних санкцій не було.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає у даному випадку наявності достатніх та необхідних правових підстав для застосування до позивача в цій справі наслідків пропуску строку звернення до суду та вважає, що позовна заява подана у межах тримісячного строку, регламентованого абзацом другим частини другої статті 122 КАС України, який обчислюється з дня виникнення підстав, що надають суб`єкту владних повноважень право на звернення до суду, тобто у даному випадку з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/5005/18.

З приводу посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 10.09.2020 у справі № 826/925/18, колегія суддів зазначає, що у вказаній справі судом касаційної інстанції викладено правову позицію щодо редакції КАС України, яка підлягає застосуванню для обчислення строку звернення органу Держпродспоживслужби з позовом про стягнення штрафу, накладеного на суб`єкта господарювання в порядку Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», яким визначено спеціальний порядок набрання чинності постанови про накладення штрафу. Тобто, обставини, які були предметом дослідження Верховним Судом у вказаній справі та щодо яких ним викладено відповідні правові висновки, відрізняються від обставин цієї справи.

З огляду на викладене, у колегії суддів відсутні достатні та необхідні правові підстави, передбачені частиною п`ятою статті 242 КАС України, для врахування висновків Верховного Суду, на які посилається апелянт, та для задоволення на їх підстав його апеляційної скарги в цій справі.

Аналізуючи всі доводи апелянта, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

З огляду на викладене, колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до статті 308 КАС України, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі частково та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 червня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 листопада 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: