Справа № 520/12192/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 р.Справа № 520/12192/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю: секретаря судового засідання - Губарєвої В. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року (суддя Полях Н.А.; м Харків; повний текст рішення складено 20.01.2020) по справі № 520/12192/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15 жовтня 2019 року № 358 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 , згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням штатів;

- поновити ОСОБА_1 на роботі Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2019 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначив, що наказом № 358 о/с від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 був звільнений відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю (через скорочення штатів) та п.1 ч. 1 (через скорочення штатів) ст. 87 Закону України "Про державну службу". Зазначене звільнення є незаконним, оскільки роботодавцем не були дотримані основні вимоги, а саме: попередити про звільнення не менше ніж за два місяці, запропонувати, за наявності працівникові вакантну посаду; отримати згоду профспілкового органу на звільнення, якщо працівник є членом профспілки, перевірити, чи не має працівник переважного права залишитися на роботі. Враховуючи вищевикладене позивач просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підставою звільнення позивача став наказ Національної поліції України від 05.08.2019 р. № 783 "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції". Вказаним наказом в Управлінні зв`язку та телекомунікації скорочено всі 28 посад. Статтею 87 Закону України "Про Державну службу" визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15 жовтня 2019 року № 358 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 , згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням штатів.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2019 року у сумі, яка складає 121 384,32 грн.

Рішення суду в частині поновлення на посаді Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області та стягнення на його користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що підставою звільнення позивача став наказ Національної поліції України від 05.08.2019 № 783 "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції". Вказаним наказом в Управлінні зв`язку та телекомунікації Головного управління Національної поліції в харківській області скорочено всі 28

посад (у тому числі посада, яку обіймав позивач). Наказом Національної поліції України від 24.10.2016 № 1053 дек (діяв до 05.08.2019) було затверджено штат ГУНП в Харківській області. Згідно штату ГУНГІ в Харківській області, затвердженого наказом НПУ від 24.10.2016 № 1053 дек, в управлінні зв`язку та телекомунікацій існувало 28 посад, з них: за категорією середнього складу поліції - 10 посад; державних службовців - 9 посад, у тому числі: заступник начальника управління - начальник відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу -1, головних спеціалістів - 2, провідних спеціалістів - 3, спеціалістів - 3; цивільних - 9 посад. Наказом Національної поліції України від 05.08.2019 № 783 було затверджено штат управління зв`язку та телекомунікації! чисельністю 28 посад, з них: за категорією середнього складу поліції - 16 посад; державних службовців - 5 посад, у тому числі: головних спеціалістів - 1, провідних спеціалістів - 2, спеціалістів - 2; цивільних - 7 посад. В ході організаційно-штатних змін, які відбулися внаслідок видання центральним органом (Національною поліцією України) наказу від 05.08.2019 № 783 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» кількість державних службовців зменшилась на 4 одиниці, в тому числі: заступник начальника управління - начальник відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу - 1, головних спеціалістів - 1, провідних спеціалістів - 1, спеціалістів - 1. Вказане безпідставно не враховано судом першої інстанції та поновлено на роботі за відсутності штатної посади у ГУНП в Харківській області. Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправильно нарахована сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адже висновки суду базувались на довідці, яка надавалась позивачем (у довідці зазначено, що це є довідка для отримання кредиту). До вказаної довідки були включені одноразові виплати, зокрема матеріальна допомога. Вказує, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 14 175 гривень 94 копійки, відповідно його середньоденна заробітна плата складає 675 гривні 04 копійки, а не 1264, 42 гривні як визначено судом першої інстанції. Вказане є грубим порушенням п. 4 розділу III Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що починаючи з 1988 року ОСОБА_1 працював в органам Міністерства внутрішніх справ.

Посвідченням серії МВ № 002300 від 06.11.2015 р. підтверджено, що позивач є учасником бойових дій.

З 07.11.2015 р. позивач був призначений на одну з керівних посад Управління внутрішніх справ у Харківській області призначений на посаду заступника начальника управління начальника відділу управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУ НП в Харківській області.

ОСОБА_1 з 27.11.2018 р., державний службовець 4 рангу, був переведений на посаду Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області.

Наказом № 358 о/с від 15.10.2019 р. ОСОБА_1 був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю (через скорочення штатів) та п. 1 ч. 1 (через скорочення штатів) ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Вважаючи таке рішення протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів в ході судового розгляду справи правомірність звільнення позивача з роботи та дотримання його прав при звільненні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Відповідно до визначення, що міститься в п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону № 889-VIII "рівнозначна посада" - це посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Згідно зі ст. 51 Закону № 889-VIII посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на 9 груп оплати праці. Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У постанові від 17.02.2015 № 21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Таким чином, до спірних правовідносин застосовуються норми Закону №889-VIII, які мають пріоритет над положеннями трудового законодавства. Норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначають виключно процедуру вивільнення державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII, у частині, що не врегульована цим Законом.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як встановлено судом, наказом Національної поліції України від 05.08.2019 р. № 783 "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції" було скорочено 28 посад.

Позивача 15.08.2019 р. було попереджено про можливе наступне припинення державної служби та звільнення з роботи в поліції (а.с. 12).

Згідно із витягом із наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області № 358 о/с від 15.10.2019 р. позивача було звільнено.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачу не була запропонована рівноцінна посада державної служби, а в разі відсутності такої інша робота (посада державної служби) у цьому державному органі, чим були порушені приписи ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VII.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 25.04.2019 р. по справі № 817/76/17 "... Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Відтак, відсутність доказів щодо здійснення пропозиції відповідачем позивачу усіх наявних вакантних посад, з врахуванням критеріїв, вказаних вище, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів".

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірність звільнення позивача з роботи та дотримання його прав при звільненні, а також дотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", при прийняті спірного наказу про звільнення, у зв`язку із чим вимоги позивача щодо скасування наказу про звільнення та поновлення його на посаді підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів таке.

Згідно ст. 235 КЗпП України при звільненні без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України, суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.1995 № 100.

Пунктом 2 Порядку № 100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, таким чином, оскільки позивача звільнено 28.01.2019, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за листопад - грудень 2019 року.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно із п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних дні за цей період.

Оскільки позивача звільнено з роботи з 15.10.2019, відповідно 15.10.2019 є останнім днем роботи, за який відповідачем виплачено позивачу грошове забезпечення при проведенні розрахунку при звільненні.

Отже, тривалість вимушеного прогулу позивача необхідно обраховувати з 16.10.2019 по 20.01.2020 (день ухвалення рішення в справі), що становить 66 робочих днів (за жовтень 2019 року - 12 робочих днів, листопад 2019 року - 21 робочий день, грудень - 21 робочий день, січень - 12 робочих днів).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції при обчисленні заробітної плати позивача за час вимученого прогулу помилково враховано кількість календарних днів за час вимушеного прогулу, а також довідку про доходи позивача виданої для подання кредитної установи (а.с. 31) до якої, як встановлено судом апеляційної інстанції включені одноразові виплати, зокрема, матеріальну допомогу, тому відповідно рішення суду в цій частині підлягає зміні виходячи з наступних розрахунків.

Згідно з довідкою ГУНП в Харківській області від 03.12.2019 про доходи ОСОБА_1 середньомісячна заробітна плата позивача становить 14175,94 грн., середньоденна заробітна плата позивача становить 675,04 грн. (а.с. 77).

Таким чином, розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.10.2019 по 20.01.2020, що підлягає виплаті позивачу становить 44552,64 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням наведеного вище, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а резолютивна частина рішення суду першої інстанції зміні з наведених вище підстав.

В іншій частині рішення доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі № 520/12192/19 змінити, виклавши абзац 4 резолютивної частини рішення в такій редакції:

"Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2019 року у сумі, яка складає 44552 (сорок чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 64 коп."

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі № 520/12192/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 16.11.2020 року