Справа № 140/15567/20
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року ЛуцькСправа № 140/15567/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Мачульського В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2020 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Ковельський МВДВС, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №62597119 від 16.07.2020 про стягнення виконавчого збору в сумі 71685,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою головного державного ви конавця Ковельського МВДВС Голярчуком О.О. 16.07.2020 відкрито виконавче провадження №62597119 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 71685,69 грн. Дану постанову позивач вважає незаконною, оскільки на виконання судового рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 716856,89 грн., відкривались виконавчі провадження, однак стягнення не було здійснено ні повністю, ні частково. 15.07.2020 року сторона виконавчого провадження стягувач - ТзОВ «Фінансова компанія «Веста» подав заяву про повернення йому виконавчого листа без виконання. 16.07.2020 відповідач виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу без виконання, та в той же день виніс оскаржувану постанову. Вказує на те, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення суду, та фактичне стягнення суми боргу. Оскільки державний виконавець не здійснив виконавчих дій, результа том яких було б стягнення хоча б частини боргу, а стягувач відкликав вико навчого листа, після чого виконавчі дії в рамках даного виконавчого прова дження вчинятись не можуть, у державного виконавця не було підстав виноси ти оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору. З огляду на вказані підстави позивач просив позов задовольнити повністю (а.с.1-3).

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що оскаржувана постанова винесена ним відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що зроблені позивачем висновки є безпідставними, надуманими та такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки 04.10,2016 року державним виконавцем Ковельського МВ ДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52606521. Боржнику було надано термін для самостійного виконання даного виконавчого документу до 10.10.2016 року. Рішення Ковельського міськрайонного суду в самостійний термін боржником не було виконано, а також постанова про відкритої виконавчого провадження боржником в судовому порядку не оскаржувалась. В ході проведення виконавчих дій та під час примусового виконання даного рішення суду з боржника не було стягнуто виконавчий збір. 16.07.2020 року ВП №52606521 було завершено у зв`язку із письмовою вимогою стягувана від 15.07.2020 року, про що державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану. Відповідно до Закону виконавчий збір в сумі 71685,69 гри. виділено в окреме провадження ВП №62597119. Оскільки постанова про стягнення виконавчого збору, була виділена в окреме провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та виконується в порядку встановленому цим законом, як окремий виконавчий документ, що підлягає примусовому виконанню, а тому 16.07.2020 року ним була винесена оскаржувана постанова. Просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.20-22).

12.11.2020 позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить суд розгляд справи провести без його участі (а.с.78).

Представник відповідача у судове засідання не прибув, у поданому до відзиву клопотанні просив суд проводити розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.76).

Відповідно до вимог частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд проводить розгляд справи у відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Так, частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волин ської області від 26.11.2009 по справі № 2-1221/09 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКБ «Форум» в особі Луцької філії загальну суму заборгованості по даному кредитному дого вору в розмірі 89719,26 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25.11.2009 з розрахунку 1 долар США - 7,99 грн.) складає 716856,89 грн.

Відповідно до частини 5 та шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час винесення спірних правовідносин) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

На виконання вказаного рішення суду 23.04.2010 видано виконавчий лист №2-1221/2009, за яким було відкрито виконавче провадження №52606521, про що головним державним виконавцем Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Мацюхом Д.Ю. винесено відповідну постанову від 04.10.2016. В якій вказано, що боржнику необхідно самостійно виконати виконавчий документ в строк до 10.10.2016 року. При невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій (а.с.23-24).

В той же день, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.26).

Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження №52606521 від 04.10.2016 року позивачем в судовому порядку не оскаржувалась. Виконавчий документ в добровільному порядку до 10.10.2016 боржником виконаний не був.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 07.06.2020 в даній справі замінено сторону виконавчого прова дження з Публічного акціонерного товарис тва «Банк Форум» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста».

03.07.2020 відповідачем у ВП №52606521 винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження (а.с.28-29).

ТзОВ «Фінансова компанія «Веста» листом №19941/6 від 15.07.2020 просила державного виконавця повернути виконавчий лист виданий Ковельським міськрайонним судом Волинської області №2-1221/09 без виконання (а.с.5).

16.07.2020 головним державним ви конавцем Ковельського МВДВС Голярчуком О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.6).

Постановою головного державного ви конавця Ковельського МВДВС Голярчуком О.О. від 16.07.2020 відкрито виконавче провадження №62597119 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 71685,69 грн. (а.с.4).

Не погоджуючись із прийнятою відповідачем постановою від 16.07.2020 ВП №62597119 про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Отже, предметом розгляду справи є правомірність прийняття головним державним виконавцем постанови від 16.07.2020 ВП №62597119 про відкриття виконавчого провадження по стягненню з позивача виконавчого збору.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон України №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону України №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 5 Закону України №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини першої та п`ятої статті 26 Закону України №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, у відповідності до вимог вищевказаного Закону №1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору є рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана позивачем постанова від 16.07.2020 про відкриття виконавчого провадження №62597119 винесена відповідачем на підставі постанови Ковельського МР ВДВС Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 16.07.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в сумі 71685,69 грн. (а.с.32).

Отже, відповідач мав всі законні підстави відкрити нове виконавче провадження щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Тому доводи позивача щодо обов`язкових умов для стягнення виконавчого збору, а саме: вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення суду, та фактичне стягнення суми боргу є безпідставними та ґрунтуються на помилковому розумінні норм діючого законодавства.

Суд звертає увагу на те, що позивач не обґрунтовує протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, а фактично наводить доводи щодо незгоди із постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка у цій справі не оскаржується.

Враховуючи відсутність порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, та факт не оскарження позивачем постанови про стягнення виконавчого збору від 16.07.2020, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови від 16.07.2020 у ВП №62597119 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №0340/1792/18 (провадження №11-733апп19) та постанові Верховного суду від 26 серпня 2020 року у справі № К/9901/1039/20.

Згідно із частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень виконав покладений на нього обов`язок та обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються оскаржувана постанова, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2020 ВП №62597119 про стягнення виконавчого збору, відтак, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243, 245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2020 ВП №62597119 про стягнення виконавчого збору в сумі 71685,69 грн., відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський