Справа № 520/6663/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 р.Справа № 520/6663/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Донець Л.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника позивача Фурманов Є.В.

представника відповідача Саєнко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2019, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м.Харків, повний текст складено 09.12.2019, по справі № 520/6663/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив: (т.1 а.с.6-27, т. 4 а.с.173-183)

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № 6, №6, №6 від 15.04.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 від 15.04.2019, рішення № 6 від 15.04.2019;

- стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 задоволено адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 6 від 15.04.2019, №6 від 15.04.2019, №6 від 15.04.2019.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 від 15.05.2019.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 6 від 15.04.2019.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ФОП ОСОБА_1 у розмірі 12867,97 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем наведено обставини, викладені в акті перевірки, які є аналогічними тим, які зазначені податковим органом у відзиві на позов та інших заявах по справі. Також, відповідач посилається на те, що позивач, здійснюючи такий вид діяльності, як оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, придбавав товари/послуги у контрагентів-постачальників, які не пов`язані з вказаним видом діяльності. Згідно з поясненнями ФОП ОСОБА_1 відсутні залишки товару, трудові ресурси, власні або орендовані складські приміщення, товарно-транспортні накладні та інші документи, які підтверджували б факт перевезення товару від постачальників до платника податків.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, що були понесені позивачем по справі у розмірі 30000,00 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, був платником: податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податку на додану вартість, військового збору, найманих працівників не мав.

Видами економічної діяльності позивача у перевіреному періоді за КВЕД були: 46.61 "Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням" (основний), 46.90 "Неспеціалізована оптова торгівля".

Головним управлінням ДФС у Харківській області на підставі наказів від 23.01.2019 №476 та від 27.02.2019 №1492 проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) (т.1 а.с.31-39, 41).

Під час проведення перевірки податковим органом направлено позивачу лист від 25.02.2019 №4913/ФОП/20-40-13-06-16 "про надання пояснень та їх документального підтвердження, яким повідомлено про необхідність додатково надати: відомості щодо наявності у власності або орендованих офісних, складських приміщень, транспортних засобів та нерухомого майна, договори оренди рухомого та нерухомого майна; відомості щодо наявності дебіторської та кредиторської заборгованості по розрахункам з постачальниками та покупцями в розрізі контрагентів станом на 01.01.2016 та станом на 31.12.2018; наявність залишків ТМЦ в розрізі номенклатури станом на 01.01.2016 та станом на 31.12.2018; інформацію щодо складу інших витрат, задекларованих у річних податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2016, 2017, 2018 роки (т.1 а.с.40).

Листом від 28.02.2019 (вх. №30490/ФОП_ІНШЕ/ від 01.03.2019) ОСОБА_1 повідомив контролюючому органу, що орендованих офісних, складських приміщень, транспортних засобів та нерухомого майна у власності не має. До складу інших витрат перевіряємих періодів включено розрахунково-касові, банківські, товарно-транспортні витрати по перевезенню товару покупцям за допомогою "Нової Пошти", "Нічний Експрес". ЄСВ нарахування та перерахування за поточний період. Наявність залишків ТМЦ в розрізі номенклатури станом на 01.01.2016 та станом на 31.12.2018 не має. На початок 2016 року інформацію щодо дебіторської та кредиторської заборгованості не вів. Крім того, до даного листа долучено на 2 аркушах інформацію на кінець 2018 року щодо дебіторської та кредиторської заборгованості (т.5 а.с.138).

За результатами проведеної перевірки складено Акт № 866/20-40-13-08/ НОМЕР_1 від 19.03.2019 про результати планової документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, яким зафіксовано наступні порушення: (т.1 а.с.42-169)

- п. 44.1 ст. 44, п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, п.п. 177.4.1, 177.4.5 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи з фізичних осіб на загальну суму 398466,85 грн., в тому числі: за 2016 рік - на суму 181598,95 грн., за 2017 рік - на суму 119945,43 грн., за 2018 рік - на суму 96922,47 грн.;

- п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 442741,00 грн, в тому числі: за 216 рік - на суму 201777,00 грн., за 2017 рік - на суму 133272,00 грн., за 2018 рік - на суму 107692,00 грн.;

- п. 185.1. ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 466138 грн., в тому числі: за 2016 рік - на суму 212583,00 грн., за 2017 рік - на суму 140187,00 грн., за 2018 рік - на суму 113368,00 грн.;

- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-ІУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого було занижено єдиний соціальний внесок на загальну суму 273677,13 грн., в тому числі: за 2016 рік - на суму 79582,56 грн., за 2017 рік - на суму 93344,26 грн., за 2018 рік - на суму 100750,31 грн.;

- п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX, ст. 168 Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору на загальну суму 33205,57 грн., в тому числі: за 2016 рік - на суму 15133,25 грн., за 2017 рік - на суму 9995,45 грн., за 2018 рік - на суму 8076,87 грн.

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки, надав заперечення на акт документальної планової перевірки (т. 1 а.с.170-179).

Листом Головного управління ДФС у Харківській області від 12.04.2019 № 9648/ФОП/20-40-13-06 позивачу відмовлено у задоволенні скарги та залишено висновки акту перевірки без змін (т. 1 а.с.180-190).

На підставі зазначених висновків акту перевірки № 866/20-40-13-08/ НОМЕР_1 від 19.03.2019 податковим органом винесені:

- податкове повідомлення-рішення № 6 від 15.04.2019 про зменшення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 466138,00 грн., в тому числі: за січень 2016 року - у розмірі 6525 грн., за лютий 2016 року - у розмірі 29396 грн., за березень 2016 року - у розмірі 32563 грн., за квітень 2016 року - у розмірі 31673 грн., за травень 2016 року - у розмірі 34483 грн., за червень 2016 року - у розмірі 16609 грн., за липень 2016 року - у розмірі 26813 грн., за жовтень 2016 року - у розмірі 19790 грн., за листопад 2016 року - у розмірі 14731 грн., за лютий 2017 року - у розмірі 38360 грн., за березень 2017 року - у розмірі 33021 грн., за липень 2017 року - у розмірі 29993 грн., за вересень 2017 року - у розмірі 16338 грн., за жовтень 2017 року - у розмірі 10057 грн., за грудень 2017 року - у розмірі 12418 грн., за січень 2018 року - у розмірі 17178 грн., за лютий 2018 року - у розмірі 10374 грн., за березень 2018 року - у розмірі 18026 грн., за квітень 2018 року - у розмірі 30902 грн., за травень 2018 року - у розмірі 24550 грн., за серпень 2018 року - у розмірі 10045 грн., за вересень 2018 року - у розмірі 2293 грн.,

та зменшення суми податкового кредиту з податку на додану вартість у загальному розмірі на 442741 грн., в тому числі: за січень 2016 року - у розмірі 6246 грн., за лютий 2016 року - у розмірі 27917 грн., за березень 2016 року - у розмірі 30497 грн., за квітень 2016 року - у розмірі 29994 грн., за травень 2016 року - у розмірі 32655 грн., за червень 2016 року - у розмірі 16384 грн., за липень 2016 року - у розмірі 25394 грн., за жовтень 2016 року - у розмірі 18741 грн., за листопад 2016 року - у розмірі 13949 грн., за лютий 2017 року - у розмірі 36442 грн., за березень 2017 року - у розмірі 31374 грн., за липень 2017 року - у розмірі 28488 грн., за вересень 2017 року - у розмірі 15618 грн., за жовтень 2017 року - у розмірі 9553 грн., за грудень 2017 року - у розмірі 11797 грн., за січень 2018 року - у розмірі 16322 грн., за лютий 2018 року - у розмірі 9706 грн., за березень 2018 року - у розмірі 16885 грн., за квітень 2018 року - у розмірі 29739 грн., за травень 2018 року - у розмірі 23325 грн., за серпень 2018 року - у розмірі 9537 грн., за вересень 2018 року - у розмірі 2178 грн. (т.1 а.с.194);

- податкове повідомлення-рішення № 6 від 15.04.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 498083,56 грн., в тому числі: за основним платежем - у розмірі 398466,85 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - у розмірі 99616,71 грн. (т.1 а.с.192-193, т.5 а.с.151);

- податкове повідомлення-рішення № 6 від 15.04.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у загальному розмірі 41506, 96 грн., в тому числі: за основним платежем - у розмірі 33205,57 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - у розмірі 8301,39 грн. (т.1 а.с.31-32, т.5 а.с.151);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) № 6 від 15.04.2019 на суму 273677,13 грн. (т.1 а.с.195);

- рішення № 6 від 15.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкії у розмірі 52618,65 грн. (т.1 а.с.196).

Не погоджуючись з прийнятими контролюючим органом рішеннями та вимогою про сплату боргу ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом оскарження у справі є податкові повідомлення-рішення відповідача № 6, №6, №6 від 15.04.2019, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 від 15.04.2019 та рішення № 6 від 15.04.2019 про застосування штрафних санкцій.

Підставою для прийняття податковим органом зазначених рішень та вимоги стали висновки проведеної перевірки про відсутність реальності здійснення господарських операцій позивача стосовно придбання товарів у контрагентів - постачальників: ТОВ "Саваж-торг" (податковий номер 39760447), ТОВ "Мерідіан пром" (податковий номер 40700407), ТОВ "Ринакторс" (податковий номер 39864176), ТОВ "Хорас груп" (податковий номер 40561513), ТОВ "Тревіс групп" (податковий номер 40173872), ТОВ "Воркхорс" (податковий номер 40255902), ТОВ "БІЗНЕС СТРАЙК" (податковий номер 40396301) , ТОВ "ЮК Консалтінг груп сервіс" (податковий номер 40409199), ТОВ "Східний Край" (попередні назви ТОВ "Хладик-Україна", ТОВ "Глобалтрансекспрес") (податковий номер 37533250), ТОВ "Трейдмаркетван" (податковий номер 40095978), ТОВ "Рейліт опт" (податковий номер 40096196), ТОВ "Торгпортал", (податковий номер 40780440), ТОВ "ПТО "Талан" (податковий номер 36077785).

Із врахуванням зазначених висновків, податковий орган прийшов до висновку, що позивачем безпідставно включено до складу витрат для визначення чистого оподатковуваного доходу та податкового кредиту з податку на додану вартість суми по господарським операціям щодо придбання товарів, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та єдиний внесок та завищено податковий кредит з податку на додану вартість.

Також, на підставі вказаних висновків, податковий орган прийшов до висновку, що позивачем завищено податкові зобов`язання з податку на додану вартість по господарським оперціям щодо подальшого продажу третім особам товарів, придбаних у вищевказаних контрагентів.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів перевіряючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій на відповідність наведеним вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також подані сторонами по справі докази, приходить до висновку, що вказані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога прийняті необґрунтовано, з огляду на наступне.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із п.164.1 ст.164 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Положеннями ст.177 ПК України визначено особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп.177.4.1-177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- 177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Положеннями пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Отже, наведені положення статті 177 ПК України вказують на те, що необхідною умовою для віднесення витрат, понесених платником податку на придбання товарів (послуг), до складу витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, є безпосередній зв`язок з отриманням доходу. Фізична особа - підприємець до складу витрат має право включати документально підтверджені витрати господарської діяльності, пов`язані з отриманням такого доходу.

Згідно із п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пп.5 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Згідно із пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Положеннями пп.1 ч.1 ст.4, пп.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що для фізичних осіб-підприємців, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб нараховується єдиний внесок у розмірі 22 відсотки. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Особливості правового регулювання оподаткування податком на додану вартість встановлено положеннями ст.ст.180-211 розділу V Податкового кодексу України.

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; ґ) виключено; д) виключено; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Положеннями п.198.1 ст.198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно із п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити, в тому числі, дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу змісту вказаних норм слідує, що право платника податків на включення сум до витрат для визначення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та до податкових зобов`язань і податкового кредиту з податку на додану вартість обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти як придбання або продаж цим платником податків товарів, основних фондів, отримання або надання послуг чи робіт, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; так і підтвердження обліковими, розрахунковими документами цих господарських операцій.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, первинні документи, складені платником податку та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для збільшення в податковому обліку відповідних сум. Зокрема, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Разом з тим, при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку необхідно враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Зокрема, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.

З аналізу змісту ст.ст.61, 62, 71-74 ПК України вбачається, що інформація, зібрана відповідно до вимог цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Проте, висновки, викладені в акті перевірки або звірки щодо встановлених порушень платником податків та наявні в податковій інформації, в свою чергу, не є безумовно достовірними, оскільки є лише відображенням фактичних дій службових осіб податкових органів щодо виконання покладених на них функцій, але не породжують правових наслідків для платників податків.

З огляду на зазначене, висновки, викладені в акті перевірки, довідках про проведення звірки, податковій інформації, зокрема, щодо реальності вчинених платником податків господарських операцій, необхідно оцінювати із урахуванням інших доказів у справі, предметом якої є податкові правопорушення, що обґрунтовуються контролюючим органом.

Колегія суддів відмічає, що висновки податкового органу стосовно вчинення ФОП ОСОБА_1 порушень податкового законодавства грунтуються виключно на обставинах невизнання реальними господарських операцій стосовно придбання позивачем товарів у контрагентів-постачальників (ТОВ "Саваж-торг", податковий номер 39760447, ТОВ "Мерідіан пром", податковий номер 40700407, ТОВ "Ринакторс", податковий номер 39864176, ТОВ "Хорас груп", податковий номер 40561513, ТОВ "Тревіс групп", податковий номер 40173872, ТОВ "Воркхорс", податковий номер 40255902, ТОВ "Бізнес страйк", податковий номер 40396301, ТОВ "ЮК Консалтінг груп сервіс", податковий номер 40409199, ТОВ "Східний Край" (попередні назви ТОВ "Хладик-Україна", ТОВ "Глобалтрансекспрес"), податковий номер 37533250, ТОВ "Трейдмаркетван", податковий номер 40095978, ТОВ "Рейліт опт", податковий номер 40096196, ТОВ "Торгпортал", податковий номер 40780440, ТОВ "ПТО "Талан", податковий номер 36077785), оскільки наявна податкова інформація, згідно якої такі суб`єкти господарювання здійснюють операції з реалізації товарів/послуг невідомого походження, що свідчить про проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди контрагентам.

Крім того, зазначаючи в акті перевірки обставини щодо неможливості здійснення контрагентами позивача відповідних господарських операцій, податковий орган приходить до висновку про ймовірне, а не доведене та підтверджене, розповсюдження сумнівного кредиту по всьому ланцюгу постачання, що спрямоване на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

При цьому, податковий орган зазначає в акті перевірки, що такі висновки зроблені на підставі матеріалів перевірки (податкова інформація) контрагентів-постачальників платника податків та не наводить інших обставин на підтвердження таких висновків.

Враховуючи зазначене, судом було досліджено як господарські операції щодо здійснення господарських операцій із вищевказаними контрагентами стосовно придбання позивачем товарів, так і господарські операції стосовно подальшого продажу таких товарів.

Матеріалами справи підтверджено, і це зазначено податковим органом в акті перевірки (т.1 а.с.45, 51), що фактично у періоді з 01.01.2016 по 31.12.2018 платник податків ОСОБА_1 здійснював оптову торгівлю сільськогосподарськими машинами й устаткуванням (розпилювач, плунжерна пара, ПННТ, насос ручної підкачки тощо). Структуру загального оподатковуваного доходу у вказаному періоді складають доходи, отримані позивачем саме в результаті здійснення зазначеної економічної діяльності.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що господарська діяльність, здійснювана позивачем, не стосувалася торгівлі сільськогосподарськими машинами й устаткуванням.

Як свідчать матеріали справи, ФОП ОСОБА_1 протягом періоду з 01.01.2016 по 31.12.2018 було придбано у контрагентів-постачальників товари (сільськогосподарські машини, устаткування, їх складові та комплектуючі, запчастини до них), в тому числі у:

- ТОВ "Саваж-торг" (податковий номер 39760447) на підставі договору на поставку товарів №0110 від 01.10.2015 (т.1 а.с.228), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2015 та передбачав автоматичну пролонгацію ще на один рік;

- ТОВ "Тревіс групп" (податковий номер 40173872) на підставі договору поставки №26 від 09.03.2016 (т.1 а.с.230), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2016, але вважався виконаним не раніше виконання договірних зобов`язань, з автоматичною пролонгацією ще на один рік;

- ТОВ "Воркхорс" (податковий номер 40255902) на підставі договору на поставку товарів №17 від 04.05.2016 (т.1 а.с.231), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2016 та передбачав автоматичну пролонгацію ще на один рік;

- ТОВ "Бізнес страйк" (податковий номер 40396301) на підставі договору поставки №01-07-07 від 01.07.2016 (т.1 а.с.232-233), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2016, але вважався виконаним не раніше виконання договірних зобов`язань;

- ТОВ "Мерідіан пром" (податковий номер 40700407) на підставі договору поставки №12 від 03.10.2016 (т.1 а.с.236), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2016, але вважався виконаним не раніше виконання договірних зобов`язань та передбачав автоматичну пролонгацію ще на один рік;

- ТОВ "Ринакторс" (податковий номер 39864176) на підставі договору поставки №118 від 14.11.2016 (т.1 а.с.238), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2016, але вважався виконаним не раніше виконання договірних зобов`язань та передбачав автоматичну пролонгацію ще на один рік;

- ТОВ "Східний Край" (попередні назви ТОВ "Хладик-Україна", ТОВ "Глобалтрансекспрес") (податковий номер 37533250) на підставі договору постачання №0707 від 07.07.2017 (т.1 а.с.241-242), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2018;

- ТОВ "Рейліт опт" (податковий номер 40096196) на підставі договору поставки №0901 від 09.01.2018 (т.2 а.с.16), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2018;

- ТОВ "Хорас груп" (податковий номер 40561513) на підставі договору поставки №2009 від 20.09.2017 (т.4 а.с.184), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2017, але вважався виконаним не раніше виконання договірних зобов`язань та передбачав автоматичну пролонгацію ще на один рік;

- ТОВ "ЮК Консалтінг груп сервіс" (податковий номер 40409199) на підставі договору поставки №0202 від 01.02.2017 (т.4 а.с.185), - який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2017, але вважався виконаним не раніше виконання договірних зобов`язань та передбачав автоматичну пролонгацію ще на один рік;

- ТОВ "Трейдмаркетван" (податковий номер 40095978) на підставі договору поставки №2012 від 20.12.2017 (т.1 а.с.239, т.4 а.с.186), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2017, але вважався виконаним не раніше виконання договірних зобов`язань та передбачав автоматичну пролонгацію ще на один рік;

- ТОВ "Торгпортал" (податковий номер 40780440) на підставі договору поставки №1804 від 18.04.2018 (т.2 а.с.9, т.4 а.с.187), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2018, але вважався виконаним не раніше виконання договірних зобов`язань та передбачав автоматичну пролонгацію ще на один рік;

- ТОВ "ПТО "Талан" (податковий номер 36077785) на підставі договору поставки №2404 від 24.04.2018 (т.2 а.с.8, т.4 а.с.188), який набирав чинності з дня підписання та діяв до 31.12.2018.

Умовами зазначених договорів було передбачено придбання товарів, а саме машин та устаткування сільськогосподарського призначення, їх комплектуючих та запчастин до них.

Розрахунки проводилися в безготівковій формі.

На підтвердження здійснення даних господарських операцій позивачем надано до матеріалів справи копії укладених із постачальниками договорів, складені постачальниками податкові накладні та квитанції про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (т.4 а.с.189-256), підписані сторонами видаткові накладні на постачання товарів (т.8 а.с.116-245), банківські виписки по рахункам позивача щодо здійснення оплати за товари (т.2 а.с.17-250, т.3 а.с.1-116).

Представником позивача повідомлено, що надсилання товарів від контрагентів-постачальників позивачу здійснювалося за допомогою служб "Нова Пошта" та "Нічний Експрес".

Колегія суддів звертає увагу, що умовами вищевказаних договорів було передбачено умови поставки, а саме: на умовах франко-склад покупця; постачальник передає продукцію перевізнику; на умовах FSA-склад постачальника (Інкотермс 2000), перехід права власності на товар відбувається в момент отримання товару, перехід ризиків випадкового знищення або пошкодження відбувається в момент переходу права власності; постачальник відвантажує товар за власний кошт; за рахунок продавця на умовах FСA- офіс/склад покупця (Інкотермс 2010), ризики випадкового знищення та пошкодження переходять у момент фактичного отримання товару покупцем.

Слід враховувати, що умови постачання франко-склад покупця, FSA-склад постачальника, FСA- офіс/склад покупця (Інкотермс 2010) передбачають, що продавець самостійно або за допомогою перевізника доставить товар до названого покупцем місця/складу. Від моменту одержання товару на відповідному складі покупець стає його власником.

При цьому, колегія суддів також враховує, що франкування, за загальноприйнятим визначенням, - це економічні і правові умови, котрі зумовлюють порядок включення до ціни тих чи інших витрат на транспортування, вантажні роботи, зберігання й страхування вантажів. Отже, ціни залежно від умов постачання товарів відрізняються по видах франко. Ціна «франко» - це комерційний термін, який означає, що продавець бере на себе зобов`язання поставити товар у певне місце за свій рахунок, тобто до ціни продажу будуть включені транспортні послуги. Застосування терміну «франко» у сполученні із зазначенням кінцевого пункту доставляння продукції означає, що покупець вільний від витрат з транспортування до цього пункту, бо їх сплачує продавець.

З огляду на зазначене, є необгрунтованими доводи податкового органу про неврахування позивачем витрат на послуги з транспортування у собівартості товарів, оскільки такі витрати понесені постачальником та саме ним вони можуть включатися до собівартості товару.

Щодо доводів податкового органу про ненадання позивачем товарно-транспортних накладних (поштових накладних) стосовно постачання вищезазначеними контрагентами товарів, колегія суддів звертає увагу, що наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування не є обов`язковою при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки. Наявність таких документів є обов`язковою при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення.

Податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на включення певних сум до витрат для визначення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та до податкового кредиту з податку на додану вартість від наявності чи відсутності товарно-транспортних накладних, а Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року, не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку витрат та податкового кредиту.

Матеріалами справи підтверджено, що предметом договорів, укладених ФОП ОСОБА_1 з вищевказаними контрагентами, було постачання (купівля-продаж) товарів, а не надання позивачу послуг перевезення вантажів, а отже відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених з контрагентами. Натомість, факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, як вже було зазначено, перевезення товару організовували саме постачальники товарів за власний рахунок.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 06.02.2020 у справі №815/2770/15, від 30.04.2020 у справі №818/806/16, від 30.09.2020 у справі №820/1120/16, від 01.10.2020 у справі №814/2202/16, яку відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Зберігання товару, отриманого ФОП ОСОБА_1 відбувалось у приміщенні (гараж), який використовувався ним відповідно до договору від 13.01.2015 (т.8 а.с.246-248).

Відповідачем зазначений факт не спростовано.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що неповідомлення позивачем під час проведення перевірки посадовим особам контролюючого органу про використання такого об`єкту нерухомості при здійсненні господарської діяльності може бути ознакою вчинення податкового правопорушення, але не свідчить та не підтверджує відсутність здійснення певних господарських операцій з контрагентами, оскільки таке неповідомлення жодним чином безпосередньо не впливає на зміст вчинюваних господарських операцій.

Згідно із ч.1 ст.320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зміст зазначених норм законодавства свідчить, що законодавчо не заборонено фізичній особі-підприємцю використовувати для здійснення своєї підприємницької діяльності майно, використовуване нею як фізичною особою.

Колегія суддів не приймає доводи податкового органу про відсутність у позивача залишків товарів, оскільки податковим органом як в акті перевірки, так і в наданих до суду поясненнях та апеляційній скарзі жодним чином не зазначено про неможливість позивачем здійснити подальший продаж всіх придбаних у перевірений період товарів, а також не зазначено який саме вплив має така відсутність залишків товарів на виконання позивачем спірних господарських операцій.

Також є необгрунтованими доводи податкового органу про відсутність у позивача трудових ресурсів, оскільки відповідачем не обгрунтовано неможливість позивачем самостійно виконати всі необхідні дії стосовно здійснюваної господарської діяльності.

Наявність у контрагентів позивача основних фондів та трудових ресурсів, в свою чергу, не є предметом доказування в межах розгляду даної справи.

Посилання контролюючого органу на відсутність матеріальних та трудових ресурсів у спірних контрагентів також не виключає можливості реального виконання ними господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Контролюючим органом не було доведено та не надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов укладених договорів, як не було надано і доказів про наявність фактів, які встановлені судами, однак не враховані під час прийняття рішень, та свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №818/806/16, від 30.09.20120 у справі №820/1120/16.

При цьому колегія суддів враховує, що податкова інформація, що наявна в інформаційних базах даних контролюючих органів чи надана іншими контролюючими органами, на яку посилається контролюючий орган в акті перевірки та апеляційній скарзі, сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган. Зокрема, будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить лише інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального законодавства.

Крім того колегія суддів відмічає, що відповідачем на підтвердження такої податкової інформації не повідомляється як про проведення іншими контролюючими органами перевірок вищевказаних контрагентів, якими встановлено та беззаперечно доведено вчинення порушень податкового законодавства, так і про наявність будь-яких відомостей стосовно проведення досудового слідства щодо посадових осіб таких контрагентів чи, тим більше, про наявність вироків щодо зазначених осіб.

Матеріалами справи також підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 повідомлено про здійснення подальшого продажу товарів, отриманих від вищевказаних спірних контрагентів, на адресу ВКФ "Агромарін", ТОВ "Автоадреса", ТОВ "Агро-запчастини", ТОВ ТБ "Схід-запчастина", ТОВ фірма "Авантехтранс", ПВРП "Мазсервіс", ПП "Агротехпостач плюс", ТОВ "Волиньагрореммаш", ТОВ "ПМТЗ "Агропромтехніка", ТОВ "ТК "Полтехкомплект", ТОВ фірма "Дует", ТОВ "ВКФ "Агротехкомплект", ТОВ "Експедитор", Вінницьке ПВКМП "Лотірон", ТОВ "І-Квадро", ДП "Агроспецсервіс" ТОВ "Агроавтоінвест", ТОВ ТФ "Агора", ПП "Трансагродизель",ТОВ "Авторемсервіс".

На підтвердження постачання позивачем на користь контрагентів-покупців товарів позивачем долучено до матеріалів справи копії договорів, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, банківські виписки по рахункам позивача (т.1 а.с.245, т.2 а.с.11, 13, 17-250, т.3 а.с.1-250, т.4 а.с.1-168, т.6 а.с.55-250, т.7 а.с.1-250, т.8 а.с.1-110).

Позивачем, як продавцем товарів, складено податкові накладні з номенклатурою товарів, які було придбано у вищевказаних спірних контрагентів-постачальників, та зареєстровано такі накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних без зауважень.

Колегія суддів звертає увагу, що податковим органом не наводиться доводів стосовно нездійснення ФОП ОСОБА_1 продажу відповідних товарів на користь своїх контрагентів-покупців.

Також, податковим органом не заперечується, а також зазначається в акті перевірки, що позивачем при складанні податкових накладних було вказано номенклатуру саме тих товарів, які були придбані у вищевказаних спірних контрагентів-постачальників.

Разом з тим, податковий орган на підставі податкової інформації про неможливість здійснення господарської діяльності контрагентами-постачальниками позивача, вказавши про наявність розбіжностей з податку на додану вартість в частині придбання товарів, дійшов висновку про завищення позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям з реалізації товарів на адресу вищевказаних контрагентів-покупців за 2016, 2017 та 2018 роки, оскільки у платника податків ФОП ОСОБА_1 відсутні об`єкти, які підпадають під визначення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 ПК України.

При цьому, податковим органом в акті перевірки (т.1 а.с.124) вказано, що перевірку проведено на підставі податкових накладних, виданих платником податків ОСОБА_1 на адресу контрагентів-покупців.

Отже, висновок податкового органу про завищення позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість грунтується лише на податковій інформації стосовно інших контрагентів позивача без дослідження первинних документів.

Додатково колегія суддів враховує, що податковим органом в акті перевірки відмічено (т.1 а.с.49, 51), що перевіркою правильності визначення валових доходів, отриманих платником податків ОСОБА_1 за 2016, 2017, 2018 роки не встановлено їх заниження або завищення. Перевіркою питань щодо отримання/надання платником податків фінансової допомоги встановлено, що платник податків ФОП ОСОБА_1 не отримував та не надавав фінансової допомоги іншим суб`єктам господарювання.

Таким чином, податковий орган не заперечує проти отримання ФОП ОСОБА_1 доходів саме від господарських операцій стосовно продажу товарів, придбаних у вищевказаних спірних контрагентів-постачальників, та не зазначає про те, що такі доходи отримані від контрагентів-покупців на підставі інших цивільно-правих угод. Однак, вказує на протиправність включення позивачем до податкових зобов`язань з податку на додану вартість відповідних сум по таким операціям.

Колегія суддів звертає увагу, що податкові накладні як по господарських операціях з придбання позивачем товарів, так і по операціям з продажу таких товарів, були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а в акті перевірки зауважень до їх оформлення не зазначено.

В період здійснення вказаних господарських операцій як контрагенти-постачальники, так і контрагенти-покупці позивача були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Матеріали справи не містять доказів та відомостей про скасування податковими органами свідоцтв платників ПДВ як позивача, так і таких його контрагентів, в тому числі тих, чия діяльність сприймається контролюючими органами як нереальна.

Чинним законодавством не встановлено обмежень по включенню до складу податкових зобов`язань та податкового кредиту сум по господарських операціях за умови, що контрагенти платника податків зареєстровані належним чином, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об`єднань відсутні негативні відомості щодо стану таких контрагентів, а також контрагенти є платниками податку на додану вартість.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" платник податку та його контрагенти є окремими суб`єктами права, а відтак за змістом норм Податкового кодексу України вони є окремими платниками податків.

Порушення певними постачальниками товарів (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товарів (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Вказана позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 20.03.2020 у справі №813/5407/15, від 16.04.2020 у справі №810/3443/18, від 01.10.2020 у справі №814/2202/16.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та недоведеність податковим органом висновків щодо заниження ФОП ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску та завищення податкових зобов`язань і податкового кредиту з податку на додану вартість, які стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, оскільки господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними.

Відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочинів, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.

Контролюючим органом не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені належними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. Також, не подано відповідачем доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальників, як-от: судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача № 6, №6, №6 від 15.04.2019, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 від 15.04.2019 та рішення № 6 від 15.04.2019 про застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоовлення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 по справі № 520/6663/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 16.11.2020 року