Справа № 540/1997/20
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1997/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна" до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,

встановив:

ТОВ "Нетафім Україна" (далі - позивач) звернулось до суду із позовом до Чорноморської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними дії відповідача та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA508000/2020/000036/2, № UA508000/2020/000037/2 від 10.03.2020 року та № UA508000/2020/000040/2 від 11.03.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між "Нетафім Лтд" (Ізраїль) та ТОВ "Нетафім Україна" укладено контракт №1/1 від 03.12.2009 на поставку технологічного обладнання, ірраціональних та інших систем для відкритого ґрунту та теплиць, теплиць різної модифікації та інше обладнання, приладдя та матеріалів для сільського господарства в асортименті та за цінами визначеними у п. 4 цього контракту. В подальшому, між позивачем і "Нетафім Лтд" (Ізраїль) було укладено додаткові угоди № 15/1 від 12.07.2012 року, № 19 від 15.09.2013 року, № 31 від 03.12.2018 року, № 32 від 14.01.2019 року, № 34 від 05.05.2019 року № 37 від 26.02.2020 року до контракту, якими було пролонговано дію договору, змінено ціну товару за контрактом та внесено зміни до п. 14.1 та 14.2 контракту. На виконання вимог зазначеного контракту "Нетафім Лтд" (Ізраїль) здійснювало поставку товару. З метою здійснення митного оформлення імпортованого товару декларант подав до Чорноморської митниці Держмитслужби митну декларацію № UА058020/2020/001052 від 27.02.2020 року, в якій митну вартість товару визначив за ціною договору. Для підтвердження заявленої митної вартості товару та обґрунтованості застосування основного методу визначення митної вартості позивач надав наступний пакет документів: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 1/1 від 03.12.2009; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - додаткові угоди № 15/1 від 12.07.2012 року, № 19 від 15.09.2013 року, № 31 від 03.12.2018 року, № 32 від 14.01.2019 року, № 34 від 05.05.2019 року № 37 від 26.02.2020 року; міжнародну морську накладну №ZIMUHFA4183309; міжнародну транспортну накладну № IL 4196429; міжнародну транспортну накладну А № 0001162; рахунок-фактуру (інвойс) №10105460 від 25/02/2020; пакувальний лист № 54527363 від 19.02.2020; пакувальний лист №54556947 від 20.02.2020; сертифікат про походження товару форми № 167174; копію митної декларації країни відправлення UА058020/2020/001052. Перевіривши поданий пакет документів, відповідачем прийнято рішення № UА508000/2020/000036/2 від 10.03.2020 року, яким вартість товару відкоригована.

Крім того, декларантом подано митну декларацію № UА058020/2020/001055 від 27.02.2020 року, в якій митна вартість визначена за ціною договору. На підтвердження заявленої вартості також подано повний пакет документів. Однак, митним органом прийнято рішення №UА508000/2020/000037/2 від 10.03.2020 року та відкориговано заявлену вартість за резервним методом.

Також, декларант подав до Чорноморської митниці Держмитслужби митну декларацію № UА058020/2020/001062 від 27.02.2020 року, в якій митну вартість товару визначив за ціною договору. На підтвердження заявленої вартості подано необхідний пакет документів. Проте, митним органом прийнято рішення №UА508000/2020/000040/2 від 11.03.2020 року про коригування митної вартості за резервним методом.

Позивач не погоджується із прийнятими рішеннями, вважає їх протиправними адже на підтвердження заявленої вартості було подано повний пакет документів. Зазначає, що вживав заходи щодо позасудового врегулювання спору, однак позитивного результату не досягнуто, тому звернувся до суду із цим позовом.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що декларантом до митного органу було подано митні декларації для здійснення митного оформлення товару відповідно до зовнішньоекономічного контракту, укладеного між позивачем та "Нетафім Лтд" (Ізраїль). За результатами оцінки ризику митних декларацій спрацювала система АСАУР. Встановлено розбіжність у документах, які були подані позивачем для митного оформлення.

Заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано у зв`язку з тим, що документи надані для підтвердження митної вартості не містять усіх необхідних даних та не усі відомості та розрахунки підтвердженні. Отже декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару та не подано усіх необхідних документів.

Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Однак, надані документи для підтвердження рівня митної вартості товару, не дали можливості остаточно упевнитись в достовірності визначеної декларантом митної вартості товару, у зв`язку із чим митну вартість було визначено за резервним методом.

Відповідач, зокрема, зазначає про наявність відомостей щодо зв`язку між собою продавця та покупця, що виключає можливість застосування основного методу при визначенні митної вартості п. 4 ч. 1 ст. 58 МК України.

З підстав викладених у відзиві та в оскаржуваних рішеннях, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

14.08.2020 р. у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 03 грудня 2009 року між «Нетафім Лтд» (Ізраїль) та ТОВ «Нетафім Україна» укладено контракт №1/1 на поставку технологічного обладнання, ірраціональних та інших систем для відкритого ґрунту та теплиць, теплиць різної модифікації та інше обладнання, приладдя та матеріалів для сільського господарства в асортименті та за цінами визначеними у п. 4 цього контракту.

Крім контракту, між позивачем і «Нетафім Лтд» (Ізраїль) було укладено додаткові угоди № 15/1 від 12.07.2012 року, № 19 від 15.09.2013 року, № 31 від 03.12.2018 року, № 32 від 14.01.2019 року, № 34 від 05.05.2019 року № 37 від 26.02.2020 року до контракту, якими було пролонговано дію договору, змінено ціну товару за контрактом та внесено зміни до п. 14.1 та 14.2 контракту.

На виконання вимог зазначеного контракту «Нетафім Лтд» (Ізраїль) здійснювало поставку товару.

З метою здійснення митного оформлення імпортованого товару 27.02.2020 року декларантом подано до Чорноморської митниці Держмитслужби митні декларації: №UА058020/2020/001052; №UА058020/2020/001055; №UА058020/2020/001062.

Митна вартість товарів у вищевказаних деклараціях визначена за основним методом за ціною договору.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару та обґрунтованості застосування основного методу визначення митної вартості позивачем до кожної декларації надавалися такі документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 1/1 від 03.12.2009; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - додаткові угоди; міжнародну морську накладну; міжнародні транспортні накладні; рахунок-фактуру (інвойс); пакувальні листи; сертифікат про походження товару форми; копію митної декларації країни відправлення.

У зв`язку із встановленням розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, відповідачем направлено електронні повідомлення декларанту, із зазначенням про необхідність надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

На виконання вимог митного органу позивачем додатково надано, зокрема, експортні декларації країни відправлення, прайс листи.

10.03.2020 року відповідачем прийняті рішення про коригування митної вартості товарів № UA508000/2020/000036/2, № UA508000/2020/000037/2 та 11.03.2020 року - UA508000/2020/000040/2.

Митну вартість товарів відкоригована за резервним методом.

13.05.2020 року на адресу Чорноморської митниці ТОВ «Нетафім Україна» направило звернення з приводу кожного рішення про коригування митної вартості товарів, до яких долучив пакет додаткових документів, зокрема, експортну декларацію із перекладом, калькуляцію виробника, сертифікати морського страхування з перекладом. ДП «Держзовнішінформ» про відповідність вартості товару кон`юнктурі ринку. Виписки з бухгалтерської документації, підтвердження подальшого руху товару на митній території України.

ТОВ «Нетафім Україна» отримало відповідь від Чорноморської митниці Держмитслужби № 716/08-02/15-1/13/3866 від 19.05.2020 року, зі змісту якої вбачається, що у ході здійснення аналізу поданих документів встановлено, що у своїй сукупності вони не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації, наявні розбіжності та відсутні усі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. У зв`язку із цим Чорноморська митниця Держмитслужби відмовила у визнанні заявленої митної вартості.

01.06.2020 року ТОВ «Нетафім Україна» направило до Держмитслужби України скаргу за від 29.05.2020 щодо неправомірності коригування митної вартості з пакетом підтверджуючих документів.

01.07.2020 року Держмитслужба України направила лист №08-4/15-02/13/7249 щодо розгляду скарги в якому зазначила, що відсутні підстави для перегляду рішень про коригування митної вартості товарів.

Із урахуванням того, що у досудовому порядку вирішити даний спір не вдалося, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи даний спір по суті суд виходив з таких приписів нормативно - правових актів.

Відповідно до пунктів 23, 24 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

На підставі приписів Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою, відповідно до ст. 49 МК України, є їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поняття митної вартості є базовою категорією у системі митного законодавства з питань державної митної справи, оскільки саме на основі митної вартості здійснюється розрахунок митних платежів.

Вказане узгоджується з положеннями ст. 50 МК України, якою передбачено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

За змістом ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Тобто, заявлення митної вартості товарів здійснюється виключно декларантом без жодного втручання митних органів, за винятком проведення певних консультацій за бажанням та зверненням декларанта для отримання певної інформації, необхідної йому для визначення митної вартості товарів.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено вказаною нормою.

Згідно ч. 5, 6 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За наслідками здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, виключно у разі наявності розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані надати додатковий перелік документів.

При цьому, витребування митним органом таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому, як слідує зі змісту приписів ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Аналогічні положення містяться і в п.3.16 та п.6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011р. №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими, в свою чергу, запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Також, зазначене узгоджується і з проголошеними у ст. 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

До того ж, відповідно до вимог ч. 7 ст. 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Проаналізувавши зазначені в оскаржуваних рішеннях підстави для коригування, суд встановив, що вони є тотожними, тому суд вважає за доцільне надати їм оцінку у сукупності.

Так, однією з підстав для коригування в оскаржуваних рішеннях зазначено, що поставка товарів здійснюється на умовах CIP "Одеса" відповідно до Інкотермс 2010, документами, що підтверджують митну вартість є, зокрема, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо здійснювалося страхування). Страхових документів не подано, документів які б містили інформацію щодо вартості страхування також не надано.

Відповідно до умов контракту, поставка товару повинна здійснюватися на умовах CIP Одеса (Одеський морський торговий порт), Incoterms 2000, якщо інше не зазначено у специфікаціях на кожну партію товару (п. 3.2). Відповідно до інвойсів та специфікацій, поставка товару відбувалась на умовах CIP Одеса порт Incoterms 2010.

За змістом п. 3.3 контракту продавець зобов`язаний організувати доставку товару та нести усі витрати і ризики, пов`язані з доставкою товару до пункту призначення, а також оплатити фрахт, включаючи витрати щодо завантаження товару та його розвантаження в місці призначення, витрати по страхуванню товару, всі митні формальності для експорту, згідно умов поставки, зазначених в п. 3.2 контракту.

Відповідно до додаткової угоди № 31 від 03.12.2018 до контракту № 1/1 від 03.12.2009 року, у вартість контракту включено вартість товару, упакування, маркування, страхування, транспортування...

Правила Incoterms (Інкотермс) представляють скорочені за першими трьома літерами торгівельні терміни, які відображають підприємницьку практику в договорах міжнародної купівлі-продажу товарів. Правила Інкотермс визначають в основному обов`язки, вартість і ризики, що виникають при доставці товару від продавців до покупців. Умови поставки Incoterms 2010 CIP (Carriage and Insurance Paid to - «перевезення та страхування оплачені до») означає, що продавець несе ті ж обов`язки, що і відповідно до терміна СРТ, але з тим доповненням, що продавець повинен забезпечити транспортне страхування від ризиків загибелі або пошкодження товару під час перевезення. Продавець укладає договір страхування й оплачує страхову премію. Покупець повинен прийняти до відома, що згідно з терміном СIP від продавця потрібно лише забезпечення страхування на мінімальних умовах. Згідно з даними умовами, продавець зобов`язаний забезпечити митне очищення товару для експорту. Цей термін може використовуватися при перевезенні товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані перевезення.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що продавець за умовами поставки, контракту та додаткової угоди вже поніс витрати на страхування тому вони включені у вартість товару, яка відображена у відповідних супровідних документах, а тому надання додаткових документів, в тому числі тих, що визначають вартість страхування митним законодавством не передбачається. Витрати щодо страхування належать продавцю. Окремого страхування товару декларантом не здійснювалося. Правила Інкотермс також не передбачають обов`язкового надання Покупцю (декларанту) документів щодо страхування товару, а лише на його вимогу (такої вимоги не має). Таким чином, доводи відповідача щодо відсутності документів про вартість страхування визнаються судом необґрунтованими.

Відсутність перекладу додатково поданої декларації країни відправлення не може бути підставою для коригування вартості товару, оскільки жодним чином не може впливати на його ціну та визначення митних платежів. Крім того, позивачем зазначено, що 13.05.2020 року

З приводу неподання усіх документів суд зазначає, що вимоги митниці про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є неправомірними, а коригування митної вартості, заявленої товариством, на цій підставі - необґрунтованим, оскільки відповідно до положень ст. 53 МК України, декларант на вимогу митниці надає всі наявні у нього документи, тому не надання додаткових документів, а саме - виписки з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціальними експертними організаціями, довідки інформації щодо вартості у країні - експортері товарів, що є ідентичними, не породжує підстав для коригування заявленої вартості товару.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 820/231/16, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності наданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, виключно наявність яких могла бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому, витребовуючи перелік документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 р. у справі № 1.380.2019.000724.

Зі змісту графи 33 оскаржуваних рішень вбачається, що "за результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 МК України на підставі інформації, наявної у митного органу - МД.

Попередні методи не застосовуються з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: - за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару.

Проте, суд вказує, що вказана графа оскаржуваних рішень не містить інформації - який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості таких товарів, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, відсутнє її коригування, не зазначені факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості тощо.

Крім того, відповідно до частини другої статті 55 МК України та наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі № 808/9123/15.

Позиція митного органу щодо не підтвердження цінової складової митної вартості у цій справі не доведена, у зв`язку із чим, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів підлягає скасуванню.

Окремо слід зазначити, що підстави для коригування митної вартості, які не відображені в оскаржуваних рішеннях, але у відзиві митний орган на них посилається як на підставу для спірного коригування, суд не приймає та не надає їм оцінку.

Також, позивач просить суд вирішити питання щодо стягнення судових витрат, які складаються з судового збору, професійної правничої допомоги та витрат на проведення експертиз.

Сплачений позивачем судовий збір у сумі 5504,02 грн на підставі ст. 139 КАС України підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Витрати на проведення експертиз стягненню не підлягають з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Частинами 1, 2, 6, 7 ст. 104 КАС України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертних досліджень та складення висновків експерта за результатами проведеного позасудового експертного дослідження визначається відповідно до законодавства.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має такі самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням (частина перша статті 105 КАС України).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 132 КАС України, витрати на проведення експертиз віднесені до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Розмір таких витрат встановлюється на підставі договорів, рахунків та інших доказів ч. 5 ст. 137 КАС України.

Позивачем додано до позовної заяви листи Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" від 02.04.2020 року № 252/63 та від 04.05.2020 року №251/103, № 251/104 з інформацією про проведення цінової експертизи контракту 1/1 від 03.12.2009 р. на підставі якого здійснювалась поставка товарів, з приводу митного оформлення яких, виник цей спір. Також надано рахунки на оплату цінових експертиз від 21.04.2020 року №251/0000104 на суму 21600,00 грн з ПДВ та №251/0000103 на суму 14400,00 грн з ПДВ.

Дослідивши матеріали справи, зокрема вищенаведені листи, суд вважає, що проведені на замовлення позивача експертизи не є судовими витратами у даному випадку, оскільки обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач не посилається на ці висновки та не зазначає з якою метою вони були зроблені. Вказане свідчить, що проведення експертних досліджень було здійснено за ініціативою позивача, не у зв`язку зі зверненням до суду та не пов`язане з розглядом цієї справи.

Вищевикладене не дає можливості для оцінки цих експертних досліджень, проведених не в судовому порядку, як доказу, на підтвердження заявлених вимог, що виключає можливість відшкодування витрат на їх проведення, як складової судових в розумінні ст. 132 КАС України.

Питання по стягненню витрат на професійну правничу допомогу суд наразі не розглядає, оскільки позивачем не надано доказів оплати таких послуг.

Керуючись статтями 242 - 246 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна" до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Чорноморської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA508000/2020/000036/2, № UA508000/2020/000037/2 від 10.03.2020 року та № UA508000/2020/000040/2 від 11.03.2020 року.

Стягнути з Чорноморської митниці Держмитслужби (, м. Херсон, вул. Гоголя, 13) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна" (, адреса: 74900, Херсонська обл., Каховський район, м. Каховка, вул. Дружби, 2) судовий збір в сумі 5504,02 грн (п`ять тисяч п`ятсот чотири гривні 02 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 108020200