Справа № 120/4099/20-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 жовтня 2020 р. Справа № 120/4099/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання Карпінської Тетяни Василівни,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Зільберта Олега Євгенійовича,

представника відповідача Паничука Богдана Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування припису.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 28 січня 2020 року за результатами проведеної перевірки дотримання вимог земельного законодавства органом Держгеокадастру виявлено факт використання ним частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0358, яка розташована на території Писарівської сільської ради Вінницького району, не за цільовим призначенням, про що зафіксовано у акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства.

На підставі вказаного акту відповідачем 30 січня 2020 року сформовано припис №8-ДК/0013Пр/03/01/-20 про усунення ОСОБА_1 порушень вимог земельного законодавства шляхом використання земельної ділянки площею 0,0079 га з кадастровим номером :02:002:0358 за цільовим призначенням - для сінокосіння.

Позивач вважає, що припис про усунення порушень є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки органом Держгеокадастру не дотримано процедури проведення перевірки, що визначена Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Окрім того, на думку позивача, на незаконність припису вказує й те, що рішенням Писарівської сільської ради Вінницького району від 19 квітня 2019 року йому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0358 з сінокосіння на культурно-оздоровчі потреби, рекреаційні, спортивні та туристичні цілі.

Також позивач стверджує, що пунктом 29 договору оренди землі від 05 грудня 2017 року передбачено право орендаря зводити на орендовані земельній ділянці будівлі та споруди, що вказує на необгрунтованість припису.

Ухвалою від 17 серпня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; призначено справу до судового розгляду на 14 вересня 2020 року.

04 вересня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Зокрема, відзив аргументований тим, що відповідно до підпункту 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності. Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №308 від 17 листопада 2016 року, посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право, зокрема, складати акти перевірок, давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб. Відповідно до статей 5, 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, зокрема, шляхом проведення перевірок. Відтак, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 15 січня 2020 року №8-ДК державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницького, Немирівського, Тиврівського районів, м. Вінниці здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельної ділянки загальною площею 0,5503 га з кадастровим номером :02:002:0358. В ході обстеження земельної ділянки встановлено, що вказана земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_1 відповідно до договору оренди земельної ділянки для сінокосіння. Водночас, на частині вказаної земельної ділянки знаходяться малі архітектурні форми (три альтанки, будинок для відпочинку та металева конструкція-ларьок), що є порушенням вимог пункту "а" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України. За результатами проведеної перевірки складено припис, яким позивачу надано тридцятиденний термін для усунення порушень вимог земельного законодавства. Відтак, на думку відповідача, позивачем допущено порушення земельного законодавства, а тому вимоги припису є правомірними.

У ході судового засідання, що відбулося 14 вересня 2020 року, суд постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою зобов`язав відповідача надати доказ вручення чи повідомлення ОСОБА_1 про припис Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №8-ДК/0013Пр/03/01/-20 від 30 січня 2020 року.

29 вересня 2020 року позивачем подано заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, судом повідомлено учасників справи про те, що наступне судове засідання відбудеться 16 жовтня 2020 року.

16 жовтня 2020 року позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

В ході судового засідання, що відбулося 16 жовтня 2020 року, суд постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою відклав розгляд справи на 29 жовтня 2020 року у зв`язку з неявкою у судове засідання представника відповідача та ненаданням витребуваних доказів.

16 жовтня 2020 року представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи, проте таке надійшло вже після завершення судового засідання.

29 жовтня 2020 року представником відповідача подано до суду витребувані докази.

У судовому засіданні 29 жовтня 2020 року представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, посилаючись при цьому на обставини, наведені у позовній заяві.

Натомість, представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

28 січня 2020 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницького, Немирівського, Тиврівського районів та м. Вінниці Гріщенко Л.В. на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 15 січня 2020 року №8-ДК проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0358, за результатами якої складено акт №8-ДК/19/АП/09/01/-20.

В ході перевірки встановлено, що земельна ділянка із земель водного фонду комунальної форми власності, яка розташована на території Писарівської сільської ради Вінницького району, площею 0,5503 га з кадастровим номером :02:002:0358 перебуває у користуванні громадянина ОСОБА_1 для сінокосіння відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного 05 грудня 2017 року з Писарівською сільською радою, терміном на 25 років, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26 грудня 2017 року №24268931. Водночас, на частині земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0358 площею 0,0079 га із загальної площі 0,5503 га знаходяться малі архітектурні форми на бетонній основі (база відпочинку "У Григорія"), а саме: три альтанки, будинок для відпочинку та металева конструкція-ларьок, що є порушенням пункту "а" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України, оскільки фактичне використання земельної ділянки не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі її у користування. Акт перевірки також містить план-схему земельної ділянки.

30 січня 2020 року Головним управлінням Держгеокадастру внесено припис №8-ДК/0013Пр/03/01/-20, яким ОСОБА_1 надано тридцятиденний термін для усунення порушень вимог земельного законодавства, а саме: використовувати земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0358 площею 0,0079 га за цільовим призначенням - для сінокосіння.

Вказаний припис отриманий позивачем особисто 10 березня 2020 року, про що свідчить відповідна відмітка у приписі.

04 червня 2020 року державним інспектором проведено перевірку виконання позивачем вимог припису від 30 січня 2020 року ДК/0013Пр/03/01/-20, за результатами якої складено акт №729-ДК/411/АП/09/01/-20. Так, в ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не виконано вимоги згаданого вище припису.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини в Україні відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 5 статті 20 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 34 ЗК України передбачено, що громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки (пункт "а" частини 1 статті 96 ЗК України).

При цьому, приписами статті 188 ЗК України передбачено державний контроль за використанням та охороною земель, який здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Відповідно до підпункту 30 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №308 від 17 листопада 2016 року, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності .

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначаються Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19 червня 2003 року №963-IV (надалі - Закон №963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Статтею 1 Закону №963-IV визначено, що невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням - невикористання земельної ділянки, крім реалізації науково обґрунтованих проектних рішень, або фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у власність чи наданні в користування, в тому числі в оренду, а також недодержання режиму використання земельної ділянки або її частини в разі встановлення обмежень (обтяжень);

Відповідно до статті 2 Закону №963-IV основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

Статтею 5 Закону №963-IV визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

При цьому, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням (абзац 3 пункту "а" частини 1 статті 6 Закону №963-IV).

За змістом статті 9 Закону №963-IV, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Відповідно до статті 10 Закону №963-IV державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема, безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення.

Відтак, аналіз наведених приписів свідчить про те, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо їх використання. При цьому, контроль за використанням земельних ділянок за цільовим призначенням віднесено до повноважень органів Держгеокадастру, зокрема, шляхом проведення перевірок. Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема, безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель, складати акти перевірок та давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень

Так, в ході судового розгляду встановлено, що між ОСОБА_1 та Писарівською сільською радою Вінницького району Вінницької області укладено договір оренди землі від 05 грудня 2017 року б/н, відповідно до якого орендарю передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0358 загальною площею 0,5503 га, яка розташована на території Писарівської сільської ради в межах населеного пункту с. Щітки, Вінницької області строком на 25 років.

При цьому, як свідчить зміст договору оренди землі, предметом його визначено строкове платне користування земельною ділянкою для сінокосіння. Пунктом 13 договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для сінокосіння. Крім того, пунктом 30 договору встановлено обов`язок ОСОБА_1 використовувати орендовану земельну ділянку відповідно до мети, визначеної пунктом 13 цього договору.

Відтак, судом встановлено, що цільове призначення земельної ділянки загальною площею 0,5503 га з кадастровим номером :02:002:0358 є її використання для сінокосіння.

28 січня 2020 року відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 15 січня 2020 року № 8-ДК державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницького, Немирівського, Тиврівського районів, м. Вінниці проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої складено акт №8-ДК/19/АП/09/01/-20 від 28 січня 2020 року.

Водночас, вказана перевірка проведена відповідно до вимог Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Наведене спростовує твердження позивача про порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області процедури проведення вказаної перевірки.

Разом із тим, посилання позивача як на підставу для скасування припису на порушення відповідачем положень Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", то такі судом не беруться до уваги, адже цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю). Статтею 2 цього Закону визначено, що його дія поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено чіткий перелік відносин, на які поширюється його дія. При цьому, до вказаного переліку не входять відносини, що виникають під час здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Отже, особливості здійснення перевірок, що визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", не поширюються на здійснення Держгеокадастром та його територіальними органами перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель. При цьому, порядок проведення перевірок у галузі охорони земель, дотримання суб`єктами користування земельними ділянками законодавства щодо захисту та раціонального використання земельними ділянками встановлений Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №818/1512/17, від 09 липня 2020 року у справі №824/561/18-а, від 16 липня 2020 року у справі № 819/5/18 та ряду інших.

Відтак, враховуючи те, що норми Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не поширюються на проведення перевірок щодо дотримання земельного законодавства, тому посилання позивача на порушення відповідачем при проведенні перевірки норм вказаного Закону є безпідставними.

Окрім того, в ході судового розгляду встановлено, що зміст виявленого в ході перевірки порушення полягає у використанні позивачем частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0358 не за цільовим призначенням (не для сінокосіння), оскільки на частині земельної ділянки площею 0,0079 га знаходяться малі архітектурні форми, а саме три альтанки, будинок для відпочинку та металева конструкція-ларьок, що не заперечується позивачем.

При цьому, слід звернути увагу на тому, що позивач у судовому засіданні підтвердив факт використання ним частини земельної ділянки (ділянок, що розташовані під тими конструкціями, що зазначені у акті перевірки) не за цільовим призначенням - для сінокосіння.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що припис Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №8-ДК/0013Пр/03/01/-20 від 30 січня 2020 року щодо усунення порушень вимог земельного законодавства є обгрунтованим та таким, що внесений відповідно до вимог Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

При цьому, посилання представника позивача на законність використання частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0358 в культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних та туристичних цілях з огляду на рішення Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19 квітня 2019 року №13, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки загальною площею 0,5503 га з кадастровим номером :02:002:0358 з сінокосіння на культурно-оздоровчі потреби, рекреаційні, спортивні та туристичні цілі, то такі судом до уваги не беруться, зважаючи на те, що отримання дозволу на виготовлення вказаного проекту ще не означає прийняття позитивного рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки, а є лише одним із етапів оформлення документів, які відповідно до вимог земельного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки.

Не заслуговують також на увагу твердження представника позивача як на підставу для задоволення позовних вимог про те, що пунктом 29 договору оренди землі від 05 грудня 2017 року передбачено право орендаря зводити на орендовані земельній ділянці будівлі та споруди, адже предметом вказаного договору є використання земельної ділянки для сінокосіння, а відтак зведення на цій ділянці будівель та споруд не повинно бути перешкодою для використання такої ділянки для потреб сінокосіння.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем в повній мірі спростовано обставини, на які вказує позивач.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що аргументи, наведені позивачем у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує те, що підстав для відшкодування понесених судових витрат у разі відмови у задоволенні позову статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 243, 245, 246, 250, 258 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (місцезнаходження: 21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39767547)

Повний текст рішення складено 03.11.2020

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович