Справа № 520/15721/2020
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

16 листопада 2020 р. № 520/15721/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Волошин Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 28.12.2015 №985/С-17 ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем: транспортний податок 18011001 в розмірі 25000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що вона не відповідає вимогам статті 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Суд зазначає, що позивач оскаржує податкове повідомлення - рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області №985/С-17від 28.12.2015.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 122 КАСУ позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, відповідно до п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно з приписами п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз зазначених норм свідчить, що при оскарженні податкових повідомлень-рішень, іншим законом, а саме, Податковим кодексом України, встановлено інший строк, що складає три роки та який обчислюється з моменту отримання зазначеного рішення.

До суду позивач звернувся лише 10.11.2020, майже через 5 років, надавши заяву про поновлення строку звернення до суду та посилаючись на те, що про існування спірного рішення дізналась 04.11.2020, після того, як її донька - ОСОБА_2 повідомила її про те, що в другому півріччі 2016 року, точні дату та час ОСОБА_2 не пам`ятає маючи ключі від квартири та поштової скриньки своєї матері - ОСОБА_1 навідалася в гості до останньої, та перед тим, як зайти до квартири ОСОБА_2 відкрила поштову скриньку та виявила у ній звичайний конверт без опису та без рекомендованого повідомлення, у якому перебувало податкове повідомлення-рішення датоване 2015 роком, у якому було зазначено про те, що її матері нарахований транспортний податок в розмірі 25000,00 гривень. Оскільки вимога податкової інспекції щодо сплати грошових коштів була у значному розмірі, а мати ОСОБА_2 - ОСОБА_1 є жінкою похилого віку та в силу стану здоров`я їй не було рекомендовано хвилюватись ОСОБА_2 прийняла рішення сплатити грошові кошти замість своєї матері та не повідомляти їй, ні про надходження податкового повідомлення-рішення, ні про сплату за ним грошових коштів.

Крім того, вказано, що відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_1 , яка долучалася до листа Головного управління ДПС у Харківській області від 03.11.2020 № 36446/10/20-40-04-38-19, ОСОБА_1 встановила, що 01.11.2016 невідомою особою здійснено від її імені платіж в сумі 25000 гривень за податковим зобов`язанням транспортного податку.

Поряд із тим, суд зазначає, що до вказаних доводів позивача суд ставиться критично, оскільки згідно виписки по рахунку станом на 01.11.2016 р. платником за платежем транспортний податок з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн. є саме ОСОБА_3 (код НОМЕР_2 ), а не ОСОБА_2 , як зазначає позивач.

При чому, сплата 01.11.2016 р. зазначених коштів у сумі 25000,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 28.12.2015 №985/С-17, свідчить про обізнаність позивача про існування оскаржуваного рішення.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було направлено на адресу позивача ( АДРЕСА_1 ) 19.01.2016 р. та повернуто до контролюючого органу 22.02.2016 р. з відміткою про неможливість вручення.

Відповідно до п.42.2 ст.42 Податкового Кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

У зв`язку з чим доводи позивача, що повинно бути складено опис рекомендованого повідомлення, суд вважає необґрунтованими.

Таким чином, за приписами ст. 42 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається врученим з моменту проставляння поштою відмітки про неможливість вручення, датою якого в даному випадку є 22.02.2016, та сплативши 01.11.2016 р. суму грошового зобов`язання позивач повинен бути обізнаним про порушення своїх прав та до 01.11.2019 повинен був звернутись з позовом до суду.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі Мельник проти України від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову, апеляційної, касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку та у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення з поважних причин.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у своїй постанові від 13.11.2018 року по справі № 804/958/17.

Враховуючи, що позивачем в заяві про поновлення строку не зазначено обставин, що заважали б позивачу та могли бути об`єктивними перешкодами для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів у передбачений законом строк, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду із вказаним позовом, зазначивши інші обґрунтовані причини поважності його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без руху.

Надати позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших обґрунтованих та поважних причин його пропуску.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява підлягає поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.А. Волошин