Справа № 420/5319/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5319/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (, місцезнаходження: 66350, Одеська обл., Подільський район, с. Куяльник, вул. Куяльницька, 26 «а») про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду заяви від 15.07.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 22 червня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (, місцезнаходження: 66350, Одеська обл., Подільський район, с. Куяльник, вул. Куяльницька, 26 «а»), в якій позивач просив визнати протиправною бездіяльність щодо не розгляду заяви від 15.07.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Олександрівка на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області та зобов`язати розглянути заяву від 15.07.2019 року та прийняти рішення по даній заяві з урахуванням правової оцінки наданої судом.

Ухвалою від 25 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що листом Куяльницького сільського голови від 12.08.2019 року повідомлено позивача про те, що заява позивача від 15.07.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Олександрівка на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області розглянута по суті та відмовлено у видачі дозволу, оскільки відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №60-р від 31.01.2018 року «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність, об`єднаних територіальних громад» на даний час не звершена реєстрація земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів, в комунальну власність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області. Тому рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність будуть прийматися після реєстрації земельних ділянок за Куяльницькою сільською радою.

Позивач вважає, що Куяльницький сільський голова не виніс вказане звернення та це питання не було розглянуто на пленарному засіданні Куяльницької сільської ради, чим порушені вимоги ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України".

Також, позивач вважає, що відповідь відповідача свідчить про те, що на вказані земельні ділянки не існує підстав відмови у наданні такого дозволу на розробку проекту, оскільки такими підставами може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Окрім того, позивач звернув увагу суду на те, що в період з дня звернення позивача із вказаною вище заявою на пленарному засіданні Куяльницької сільської ради розглядалися земельні питання та масово надавалися дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області, про що свідчать розміщені на офіційному сайті Куяльницької сільської ради рішення відділу АПК та земельних відносин 22-ї - 28-ї сесій УП скликання Куяльницької сільської рада відповідно від 15.08.2019 року, 03.10.2019 року, 17.10.2019 року, 04.12.2019 року, 24.12.2019 року, 20.02.2020 року, 16.04.12020 року, на яких масово видавалися подібні дозволи по всій території Подільського району «потрібним» громадянам.

Також позивач зазначив, що системний аналіз норм Земельного кодексу дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду клопотання позивача відповідно до законодавства.

Ухвалою від 20 липня 2020 року розгляд справи №420/5319/20 продовжено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 15 вересня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів до 17 жовтня 2020 року.

До суду від відповідача 15 вересня 2020 року (вхід. № 36868/20) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому приписи статті 12 Земельного кодексу України свідчать про те, що сільські ради розпоряджаються земельними ділянками комунальної власності та якщо земельна ділянка не належить сільській раді на праві комунальної власності це також є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Позивачем надано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач не виконав передбаченого законодавством обов`язку належним чином розглянути заяву позивача на сесії та прийняти по цій заяві законне рішення.

Відповідач заперечення на відповідь на відзив суду не надав.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 06 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 04 листопада 2020 року на 14 годину 00 хвилин.

На відкрите судове засідання позивач та його представник не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить звіт про надсилання судової повістки електронною поштою, до суду 04 листопада 2020 року (вхід. № ЕП/19809/20) від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача на відкрите судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 04 листопада 2020 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 (а.с.15).

Матеріалами підтверджено, що 15 липня 2019 року (вхід. № О-1925 від 15.07.2019 року) позивач звернувся із заявою до Куяльницького сільського голови, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Олександрівка на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області.

До поданого клопотання позивач додав графічний матеріал, на якому зазначене бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, копії паспорту, картки платника податків (а.с.9).

Суд встановив, що листом від 01.08.2019 року вих. № О-1925 Куяльницький сільський голова повідомив позивача про те, що відповідно до Розпорядження КМУ № 60-р від 31 січня 2018 року «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», на даний час не завершена реєстрація земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів, в комунальну власність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, а тому рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства у власність будуть прийматися після реєстрації земельних ділянок за Куяльницькою сільською радою (а.с.10).

Також, суд встановив, що листом від 27.05.2020 року вих. №02-63/1091 Куяльницький сільський голова повідомив представника позивача на його запит про те, що громадяни Осокін С.Ю. та ОСОБА_1 відповіді на заяви вх. № О-1927 та № О-1925 від 15.07.2019 року отримали особисто у відділі з питань агропромислового комплексу та земельних відносин Куяльницької сільської ради, проте в журналі обліку врученої кореспонденції (розносна книга) відділу діловодства Виконавчого комітету Куяльницької сільської ради підпис не зроблено (а.с.8).

Не погоджуючись із зазначеною відповіддю, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Земельним кодексом України.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо надання відповіді на заяву від 15.07.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких зокрема належать землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Статтею 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, з наведених норм Земельного кодексу України, суд доходить висновку, що відповідач, розглядаючи заяву позивача повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні. При цьому у випадку надання відмови, відповідач повинен був керуватись лише тими підставами, виключний перелік яких визначено у ст. 118 Земельного кодексу України, з відповідним обґрунтуванням.

Як вбачається з матеріалів справи, листом Куяльницької сільської ради від 01.08.2019 року вих. № О-1925 за підписом Куяльницького сільського голови, відповідач повідомив позивача про розгляд її заяви вх. № О-1925 від 15.07.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, повідомивши про неможливість задоволення клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки такі рішення будуть прийматися після реєстрації земельних ділянок за Куяльницькою сільською радою.

Оцінюючи надану відповідь, суд виходить із таких норм матеріального права, що належать застосуванню у спірних правовідносинах.

Так, відповідно до ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з ст. 26 цього Закону, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, з огляду на те, що питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відносить відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України до питань регулювання земельних відносин, відповідне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися відповідним рішенням ради.

Так, суд встановив, що позивач звернулася до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, у той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

Відсутність належним чином оформленого рішення Куяльницької сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі рішення ради, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом за заявою позивача.

А тому, наданий відповідачем лист від 01.08.2019 року вих.. 0-1925, у якому Куяльницьком сільським головою повідомлено позивача про неможливість задоволення клопотання, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладені та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України "Про місцеве самоврядування", без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданої позивачем заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.06.2019 року по справі №812/922/16.

Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами, та належать задоволенню повністю шляхом визнання протиправною бездіяльність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.07.2019 року вхід. О.-1925 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Олександрівка на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області та зобов`язати Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області розглянути заяву на пленарному засіданні ради та прийняти відповідне рішення.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо позовні вимоги належать задоволенню повністю.

У зв`язку задоволенням позову повністю, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 840,80 грн.

Також, до суду 11 вересня 2020 року від представника позивача надійшла заява про стягнення витрат на правову допомогу, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 8500 грн.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надані такі документи:

- Укладений 30 квітня 2020 року між позивачем та адвокатом Осокіним Сергієм Юрійовичем Договір про надання правової допомоги (а.с. 38-39), відповідно до п. 1.1 якого, предмет договору є надання адвокатом правової допомоги шляхом представництва інтересів ОСОБА_1 в Одеському окружному адміністративному суді по справі за її позовом «Про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії».

Згідно з п. 3 цього Договору, ОСОБА_1 зобов`язується за виконання роботи за цим дорученням сплатити адвокату гонорар виходячи із розрахунку 1000 грн. за участь у кожному судовому засіданні та 1000 грн. за 1 годину роботи поза приміщеннями суду.

- Розрахунок від 10 вересня 2020 року компенсації витрат ОСОБА_1 на правову допомогу по справі №420/5319/20, який включає в себе:

- надання усних правових консультацій - 1 година - 30.04.2020 року;

- оформлення договору про надання правової допомоги та ордеру адвоката 05, години - 30.01.2020 року,;

- оформлення адміністративного позову 1, 5 години,

- оформлення заяви про поновлення строку звернення - 1 година;

- оформлення адвокатських запитів 04.05.2020 року тривалістю 1 година, від 15.05.2020 року тривалістю 1 година, 21.05.2020 року тривалістю 1 година;

- оформлення відповіді на відзив 1 година 10.09.2020 року

- та участь у судовому засіданні 20.07.2020 року, всього 8500 грн. (а.с.36).

Цей розрахунок підписаний тільки адвокатом.

Згідно з квитанції №б/н від 15 червня 2020 року адвокатом Осокіним С.Ю. прийнято від позивача суму в розмірі 5000,00 грн., за послуги: надання усних правових консультацій; оформлення договору про надання правової допомоги та ордеру адвоката, оформлення адміністративного позову, оформлення заяв та аналіз правових актів по предмету спору та квитанцію №б/н від 21 серпня 2020 року за ті самі послуги, відповідно до якої адвокатом Осокіним С.Ю. прийнято від позивача суму 3500 грн. (а.с.39).

Оцінивши надані документи на підтвердження понесених витрат, суд зазначає таке.

Згідно з ч.1,2 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи приписи ст.ст. 134, 139 КАС України, суд вважає, що документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; довіреність (ордер); документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

Суду надано квитанцію №б/н від 15 червня 2020 року про прийняття від позивача адвокатом Осокіним С.Ю. суми в розмірі 5000,00 грн., та квитанцію №б/н від 21 серпня 2020 року про прийняття від позивача адвокатом Осокіним С.Ю. суми 3500 грн. (а.с.39).

Ці квитанції надруковані у довільній формі.

Відповідно до п. 25 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженої постановою Правлінням Національного Банку України від 29.12.2017 року № 148, приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Згідно з додатку 2 до цього Положення, прибутковий касовий ордер затверджений у типовій формі №К01.

Дослідивши надані позивачем квитанції, суд встановив, що вказані квитанції не відповідають типовій формі №К01, затвердженої Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженої постановою Правлінням Національного Банку України від 29.12.2017 року № 148.

Отже, дані квитанції відхиляються судом як доказ понесення таких витрат.

Суд вважає, що відсутність зазначених вище доказів має істотне значення для вирішення питання щодо повернення таких витрат, оскільки відсутність таких доказів свідчить про відсутність понесення витрат.

Аналізуючи практику Верховного Суду з порушеного питання можна дійти висновку, що документ про сплату таких витрат на користь адвоката є одним із обов`язкових документів на підтвердження обґрунтованості відшкодування витрат на правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 134 КАС України та вище приведені висновки суду, суд доходить висновку, що позивачем не надані достатні докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, а тому відсутні правові підстави для стягнення таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 )до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (, місцезнаходження: 66350, Одеська обл., Подільський район, с. Куяльник, вул. Куяльницька, 26 «а») про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду заяви від 15.07.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (, місцезнаходження: 66350, Одеська обл., Подільський район, с. Куяльник, вул. Куяльницька, 26 «а») щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 15.07.2019 року вхід. О-1925 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Олександрівка на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області.

Зобов`язати Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області (, місцезнаходження: 66350, Одеська обл., Подільський район, с. Куяльник, вул. Куяльницька, 26 «а») розглянути заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 15 липня 2019 року вхід. О-1925 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Олександрівка на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області на пленарному засіданні ради та прийняти відповідне рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (, місцезнаходження: 66350, Одеська обл., Подільський район, с. Куяльник, вул. Куяльницька, 26 «а») на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.