Справа № 500/1396/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 рокуСправа № 500/1396/20 пров. № А/857/10434/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Заверухи О.Б.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року (суддя Дерех Н.В., м.Тернопіль) у справі за її позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі Головне управління) в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі ППР) від 23.03.2018 №1162457 (далі ППР №1162457) та від 14.04.2020 № (далі ППР №).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що з серпня місяця 2018 року позивач втратила право власності на транспортний засіб марки AUDIQ7, 2016 року випуску, об`єм двигуна 2967 см3, вид палива дизельне (далі ТЗ). Крім того, у Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році (далі Перелік) об`єктом оподаткування є транспортні засоби вказаної марки, з об`ємом циліндрів двигуна 3,0, при цьому, судом не враховано, що у ТЗ позивача об`єм двигуна є інший, ніж зазначений у Переліку. Зазначає, що середньоринкова вартість ТЗ не перевищує суми понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідно до Переліку ТЗ ОСОБА_1 є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році, то, Головним управлінням правомірно було винесено ППР №1162457. Також вказано, що граничний термін сплати податкового зобов`язання, визначеного у ППР №1162457, є 29.06.2018, а фактично сплата відбулася 02.05.2019, що підтверджується квитанцією від 02.05.2019, тому таке ППР № прийняте за наявності для цього підстав.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 23.09.2016 була власником ТЗ, який з 17.08.2018 знятий з обліку для реалізації (а.с.21).

23.03.2018 контролюючим органом прийнято ППР №1162457, згідно якого позивачу визначено грошове зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб на 2018 рік у сумі 25000 грн (а.с.16).

19.05.2019 згідно квитанції №0.0..1 апелянтом сплачено 25000 грн грошового зобов`язання із транспортного податку, що визначений ППР №1162457 (а.с.17).

Разом з тим, 18.03.2020 контролюючим органом за наслідками проведення камеральної перевірки по транспортному податку про що складено відповідний акт №1320/19-00-54-04/ НОМЕР_1 (далі Акт), встановлено порушення позивачем вимог пункту 57.2, статті 57, підпункту 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України (далі ПК), а саме граничні терміни сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по транспортному податку (а.с.19-20)

На підставі Акта Головним управлінням прийнято ППР №, яким позивачу визначено суму штрафу у розмірі 5000 грн (а.с.18).

Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК (в редакції, чинній станом на 2018 рік) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» станом на 01 січня 2018 року мінімальна заробітна плата становила 3723 грн. Отже, 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 складали 1396125 грн.

Таким чином, об`єктом оподаткування у 2018 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 396 125 грн. та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального (абзац 2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) «Про затвердження Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів» від 18.02,2016 №66 (у редакції постанови КМУ від 21.06.2017 № 428), (далі - Методика), встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г /100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. N 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576).

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (пункт 4 Порядку №403).

Згідно пункту 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об`єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

Більше того, обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році. Відповідач не наділений повноваженнями з приводу перевірки визначеної Мінекономрозвитку середньоринкової вартості автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком з фізичних осіб.

Тобто, з урахуванням викладеного вище, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є інформація Мінекономрозвитку про автомобіль, що належить позивачу, що міститься в переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем не надано, а матеріали справи не містять належної інформації що ТЗ позивача є об`єктом оподаткування, транспортним податок станом на 2018 рік.

Висновки суду першої інстанції, що такий автомобіль включений до Переліку саме таких об`єктів на 2018 рік, ґрунтується виключно на доводах, що наведені Головним управлінням у відзиві на позов.

Разом з тим, як досліджено судом апеляційної інстанції відповідно до Переліку, що розміщений на сайті Мінекономрозвитку об`єктом оподаткування станом на 2018 є легковий автомобіль марки АUDIQ7 з об`ємом двигуна 3.0, тип палива дизель, а об`єм двигуна ТЗ, що належав позивачу - 2967 см3.

Тобто, об`єм двигуна ТЗ ОСОБА_1 є меншим ніж зазначено у відповідному Переліку за 2018 рік, тоді як законодавчо не встановлено можливості (права) контролюючого органу ототожнити (округлити чи прирівняти) об`єм двигуна до більшого чи до меншого показника, який би був більш сприятливий для контролюючого органу при визначенні об`єкту сплати податку.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 5 листопада 2018 року у справі №822/2687/17.

Тобто, контролюючий орган, маючи законодавчо вичерпний перелік моделей та марок автомобілів, їх технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, позбавлений можливості в більш ширшому його тлумаченні.

Приписами підпункту 267.6.2 пункту 267.2 статті 267 ПК визначено, що щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Як підтверджено листом Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Тернопільській області від 09.06.2020 №31/19-240 ТЗ згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 з 23.09.2016 був зареєстрований за позивачем та 17.08.2018 знятий з обліку для реалізації.

Відтак, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи апелянта-позивача про те, що при нарахуванні грошового зобов`язання з транспортного податку за 2018 рік відповідно до ППР №1162457, повинен враховуватися період використання транспортного засобу (легкового автомобіля), який у 2018 році використовувався платником лише до 17.08.2018.

Проте, суд першої інстанцій, як і відповідач не дав належної оцінки вказаним твердженням, що має наслідком неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, у взаємозв`язку зі сказаним, апеляційний суд вважає, що ППР №1162457 є протиправним та підлягає до скасування.

Як наслідок, протиправним є й ППР №, оскільки підставою для застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) відповідно до статті 126 ПК є вчинення відповідного податкового правопорушення платником, що призводить до невиконання чи неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема несплата узгодженої суми грошового зобов`язання.

Сплата ОСОБА_1 в добровільному порядку визначеного ППР №1162457 грошового зобов`язання, не позбавляє позивача права на звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішень та дій контролюючого органу, якщо такими діями та рішеннями було порушено його права, свободи та законні інтереси.

Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 березня 2018 року №1162457 та від 14 квітня 2020 року №.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 13 листопада 2020 року.