Справа № 303/3012/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 303/3012/20 пров. № А/857/11707/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шинкар Т.І., Онишкевича Т.В.

з участю секретаря судового засідання: Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 серпня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Куркір Ю.Ю. в порядку спрощеного позовного провадження у м. Мукачево) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу 2 роти 13 ПП в с. Чайки Управління патрульної поліції в Київській області Подоляка Олександра Юрійовича про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Київській області, відповідач-1), інспектора взводу 2 роти 13 ПП в с. Чайки Управління патрульної поліції в Київській області Подоляка Олександра Юрійовича (далі - інспектор УПП Подоляк О.Ю., відповідач-2), в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №749723 від 07.06.2020, а провадження по адміністративній справі закрити.

Позов мотивований відсутністю правових підстав у інспектора поліції вимагати у нього пред`явлення посвідчення водія, оскільки Правил дорожнього руху України (далі ПДР) він не порушував і доказів такого інспектором не було представлено.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.08.2020 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачем не було представлено жодних доказів порушення ним правил дорожнього руху, а відтак, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 15.03.2019 по справі №686/11314/17, в інспектора патрульної поліції були відсутні правові підстави вимагати пред`явлення ним посвідчення водія і, як наслідок, приймати рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідачі не скористалися правом подачі відзиву у встановлений судом строк.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності.

Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що оспорюваною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Суть правопорушення за її змістом полягала у тому, що ОСОБА_1 07.06.2020 о 04 год 15 хв, на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 17 км, в напрямку м. Житомир, керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.4 «а» ПДР.

Вважаючи вказану постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вважав необґрунтованими доводи позивача про відсутність порушень з його боку ПДР, зокрема, в частині заборони руху транспортним засобом по лівій крайній смузі при вільній правій, вважаючи їх суб`єктивними та не підтвердженими жодними доказами, натомість взявши до уваги в якості доказу відеозапис із нагрудної камери поліцейського, дійшов висновку про законність вимоги останнього щодо пред`явлення позивачем документів, передбачених п.2.1 ПДР і, як наслідок, правомірність оспорюваної постанови.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Пунктом 2.1 ПДР визначено перелік документів, які повинен мати при собі водій механічного транспортного засобу.

Відповідно до п.2.4 «а» ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною першою статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Надаючи правову оцінку доводам сторін та висновкам суду першої інстанції щодо правомірності оспорюваного рішення суб`єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною першою статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, частиною другою цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Хоча частина перша статті 126 КУпАП не включена до переліку статей, який передбачений статтею 255 цього Кодексу та визначає коло осіб, уповноважених на складення протоколів, проте, колегія суддів вважає, що в контексті положень КУпАП та ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок щодо збирання доказів покладено на інспектора поліції також у разі винесення постанови без складання протоколу.

Колегією суддів було оглянуто відеозапис із нагрудної камери відеореєстратора поліцейського АА 08043, з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , останній повідомив поліцейському обставини, які викладені у позовній заяві, зокрема, заперечення стосовно порушення ПДР та відсутність правових підстав вимагати інспектором патрульної поліції документів, передбачених п.2.1 ПДР.

Доказів порушення позивачем ПДР, які слугували підставою застосування інспектором патрульної поліції п.2.4 «а» цих Правил, вищевказаний відеозапис не містить.

Інших доказів, які б вказували на порушення позивачем ПДР, зокрема, в частині заборони руху транспортним засобом по лівій крайній смузі при вільній правій, відповідачем не було надано як суду першої, так і апеляційної інстанції, а також не зібрано в ході розгляду матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.126 КУпАП.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено перелік підстав, за наявності яких поліцейський може та зобов`язаний зупинити транспортний засіб.

Проте, відповідачем не було надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження наявності обставин, які надавали повноваження поліцейському застосовувати положення вищевказаної статті у спірному випадку.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Пунктом першим частини першої статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору було порушено норми процесуального права в частині покладання обов`язку доказування правомірності оспорюваного рішення суб`єкта владних повноважень на позивача.

Крім того, з урахуванням встановлених обставин, описаних вище, беручи до уваги норми чинного законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у інспектора патрульної поліції визначених законом повноважень вимагати пред`явлення водієм документів, передбачених п.2.1 ПДР.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про протиправність оспорюваної постанови та наявність підстав для її скасування.

Додатково слід зазначити, що повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначені у частині третій статті 286 КАС України, якою надано право суду залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення та змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи те, що матеріалами справи не підтверджено, а відповідачем не доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для застосування положень п.3 ч.3 ст.286 КАС України, якою суду надано повноваження скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 630,60 грн за подачу апеляційної скарги.

Враховуючи ту обставину, що інспектор УПП Подоляк О.Ю. в контексті положень статті 222 КУпАП не може бути самостійним відповідачем по справі, відповідно понесені позивачем судові витрати слід стягнути з УПП у Київській області.

Додатково слід зазначити, що згідно ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених, зокрема, статтею 286 цього Кодексу (Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 серпня 2020 року по справі № 303/3012//20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу 2 роти 13 ПП в с. Чайки Управління патрульної поліції в Київській області Подоляка Олександра Юрійовича про скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №749723 від 07.06.2020, а провадження по справі закрити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 630 (шістсот тридцять) гривень 60 копійок сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Т. І. Шинкар
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 13.11.2020.