Справа № 1340/3487/18
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 1340/3487/18 пров. № А/857/9416/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року (головуючий суддя: Карп`як О.О., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення 15.06.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, стягнення заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними рішення та дії (бездіяльність) Військової прокуратури Західного регіону України щодо невидачі ОСОБА_1 при звільненні з роботи 02.09.2014 належним чином оформленої трудової книжки;

- зобов`язати Військову прокуратуру Західного регіону України оформити і видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку;

- стягнути з Військової прокуратури Західного регіону України на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.09.2014 по день належного оформлення і видачі трудової книжки ОСОБА_1 .

Обґрунтовує позов тим, що 15.08.2012 позивач прийнятий на роботу і працював в Прокуратурі Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на посаді першого заступника прокурора регіону. Прокуратура Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, 24.08.2014 реорганізована шляхом перетворення у Військову прокуратуру Західного регіону України. Наказом Генерального прокурора України від 28.08.2014 № 1194к позивач призначений на посаду першого заступника військового прокурора Західного регіону України. На підставі наказу Генерального прокурора України від 03.09.2014 № 1246к 02.09.2014, позивач звільнений з роботи у військовій прокуратурі Західного регіону України на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України ( у зв`язку з вступом на військову службу). При звільненні з роботи військовою прокуратурою Західного регіону України позивачу не видана належним чином оформлена трудова книжка та він не повідомлений про нараховані суми, належні при звільненні. Позивач звернувся до відповідача щодо видачі йому належним чином оформленої трудової книжки 24.07.2018. Військовою прокуратурою Західного регіону України 31.07.2018 позивачу видана трудова книжка серії НОМЕР_1 .

Вважає, що Військовою прокуратурою Західного регіону України при звільненні ОСОБА_1 з роботи в порушення вимог статей 47, 116 КЗпП України, п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціальної політики України від 29.07.1993 № 58, своєчасно не видана його трудова книжка. Крім того, при видачі 31.07.2018 ОСОБА_1 трудової книжки йому не сплачено середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (з 03.09.2014 і по теперішній час). Також, у виданій трудовій книжці невірно зазначена дата звільнення, оскільки в разі затримки видачі трудової книжки відповідно до вимог п. 4.1 Інструкції днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Відповідач, 20.10.2020 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач, у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.

Представник відповідача Рапіта О.В, у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Генерального прокурора України від 08.08.2012 № 951к полковника юстиції ОСОБА_1 призначено першим заступником прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері з 15.08.2012, звільнивши його з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України.

Наказом Генерального прокурора України від 22.08.2014 № 76ш у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо утворення військових прокуратур», реорганізовано з дня набрання чинності вищезазначеним Законом прокуратури Центрального, Південного, Західного регіонів України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері та усі підпорядковані їм 29 прокуратур з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері (на правах міських) шляхом перетворення їх відповідно у військові прокуратури регіонів та гарнізонів; утворено з дня набрання чинності вищезазначеним Законом у структурі органів прокуратури України 3 військові прокуратури регіонів (на правах прокуратур областей поза групою), а саме: військову прокуратуру Центрального регіону України (з місцем дислокації у м. Києві), військову прокуратуру Південного регіону України (з місцем дислокації у м. Одесі), військову прокуратуру Західного регіону України (з місцем дислокації у м. Львові).

Наказом Генерального прокурора України від 28.08.2014 № 1194к старшого радника юстиції ОСОБА_1 призначено першим заступником військового прокурора Західного регіону України на умовах строкового трудового договору, до призначення на цю посаду військовослужбовця, звільнивши його з посади першого заступника прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері.

ОСОБА_1 , 02.09.2014 подав рапорт Генеральному прокурору України, в якому просив звільнити його з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України у зв`язку з вступом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України.

ОСОБА_1 , 02.09.2014 подав рапорт Генеральному прокурору України, в якому просить призначити його на посаду першого заступника військового прокурора Західного регіону України, просить відрядити його до військової прокуратури Південного регіону України для виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів об`єднаними силами антитерористичної операції військової прокуратури цього регіону.

Наказом Генерального прокурора України від 03.09.2014 № 1246к старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України з 02.09.2014 у зв`язку з вступом на військову службу (п. 3 ст. 36 КЗпП України).

Наказом Генерального прокурора України від 03.09.2014 № 8-вк у зв`язку з утворенням військових прокуратур відповідно до наказу Генерального прокурора України № 76ш від 22.08.2014, призначено полковника юстиції ОСОБА_1 першим заступником військового прокурора Західного регіону України з 03.09.2014 року; відряджено першого заступника військового прокурора Західного регіону України полковника юстиції ОСОБА_1 до військової прокуратури Південного регіону України для виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів об`єднаними силами антитерористичної операції військової прокуратури цього регіону, увільнивши його від виконання службових обов`язків за посадою першого заступника військового прокурора Західного регіону України, підстава: рапорт ОСОБА_1 , наказ Міністра оборони України.

ОСОБА_1 01.06.2018 звернувся до ТВО військового прокурора Західного регіону України з рапортом, просив повідомити про виплачені йому у встановленому порядку суми у зв`язку з припиненням трудового договору і звільнення його з роботи з прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у військовій сфері у вересні 2014 року, а також дату видачі йому трудової книжки; просив повідомити походження (коли і ким закуплений, яким чином надійшов до прокуратури, ким і як облікований) бланку трудової книжки, що виданий йому після звільнення з роботи з прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у військовій сфері.

Листом від 13.07.2018 № 10/5-338 вих.18, Військова прокуратура Західного регіону України надала позивачу довідку про виплату йому належних сум у зв`язку звільненням з прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері. З приводу закупівлі та видачі трудової книжки за час роботи у прокуратурі Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері повідомлено, що вказана інформація у військовій прокуратурі Західного регіону України відсутня.

Позивач, 24.07.2018 звернувся до відповідача з листом, просив видати йому належним чином оформлену трудову книжку та здійснити всі належні йому виплати відповідно до положень ст. ст. 44, 48, 116, 117 КЗпП України та п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Позивачу 31.07.2018 військовою прокуратурою Західного регіону України, видана трудова книжка серії НОМЕР_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідно до наказу Генерального прокурора України № 8-вк від 03.09.2014, продовжив працювати в тому ж органі на посаді першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі поданого ним рапорту, отримував заробітну плату, відтак відсутні підстави стверджувати про наявність вимушеного прогулу у позивача чи перешкоджання подальшого його працевлаштування з підстав невидачі трудової книжки з 03.09.2014 відповідачем.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч. 1 ст. 116 КЗпП України).

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58) передбачено, зокрема, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 4.2. Інструкції № 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

За положеннями ч. 5 ст. 235 КЗпП України, працівнику виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в разі затримки видачі трудової книжки лише з вини власника або уповноваженого ним органу.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку суду апеляційної інстанції, щодо встановлення для роботодавця безпосереднього обов`язку видати працівнику в день звільнення трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення. Роботодавці, винні в несвоєчасній видачі звільненому працівникові трудової книжки, несуть передбачену частиною 5 статті 235 КЗпП України відповідальність у вигляді обов`язку виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки. Крім цього, неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці є підставою для виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо таке формулювання перешкоджало працевлаштуванню працівника.

З огляду на положення статті 47 КЗпП України, в поєднанні з пунктами 4.1 і 4.2 Інструкції № 58, роботодавець уважається таким, що виконав покладений на нього обов`язок щодо видачі трудової книжки, якщо він видав трудову книжку звільненому працівникові особисто в останній день роботи або якщо направив за місцем проживання працівника, який відсутній на роботі в день звільнення, повідомлення з пропозицією отримати трудову книжку.

Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, сформовану у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що 24.07.2018 позивач звернувся до відповідача з листом (вх. № 8077/048), в якому просив видати йому належним чином оформлену трудову книжку та здійснити всі належні йому виплати відповідно до положень ст. ст. 44, 48, 116, 117 КЗпП України та п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Листом від 31.07.2018 № 10/5-367 вих.18 відповідачем повідомлено позивача, що згідно з розділом І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань військового обов`язку і військової служби» від 11.05.2007 1014-V внесено зміни у ст. 44 КЗпП України, у зв`язку з чим виплата вихідної допомоги у разі призову або вступу працівника на військову службу не виплачується. Крім цього, вказано про видачу належним чином заповненої трудової книжки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_1 31.07.2018 військовою прокуратурою Західного регіону України, видана трудова книжка серії НОМЕР_1 , вказане позивач не заперечує (а. с. 5 том 1).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 отримано трудову книжку 31.07.2018, що позивач не заперечує, а тому, на думку суду апеляційної інстанції, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання дій (бездіяльності) щодо невидачі трудової книжки та зобов`язання Військову прокуратуру Західного регіону України оформити і видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно матеріалів справи Наказом Генерального прокурора України від 28.08.2014 № 1194к старшого радника юстиції Парамонова Євгена Вікторовича призначено першим заступником військового прокурора Західного регіону України на умовах строкового трудового договору, до призначення на цю посаду військовослужбовця, звільнивши його з посади першого заступника прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері.

ОСОБА_1 , 02.09.2014 подав рапорт Генеральному прокурору України, в якому просив звільнити його з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України у зв`язку з вступом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Наказом Генерального прокурора України від 03.09.2014 № 1246к, старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України з 02.09.2014 у зв`язку з вступом на військову службу (п. 3 ст. 36 КЗпП України).

Наказом Генерального прокурора України від 03.09.2014 № 8-вк у зв`язку з утворенням військових прокуратур відповідно до наказу Генерального прокурора України № 76ш від 22.08.2014, призначено полковника юстиції ОСОБА_1 першим заступником військового прокурора Західного регіону України з 03.09.2014.

Тобто, наказом Генерального прокурора України від 03.09.2014 № 8-вк, ОСОБА_1 на підставі його ж рапорту, було призначено на туж саму посаду, в тому ж самому органі, як військовослужбовця.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що наказом Генерального прокурора України від 31.08.2016 № 359-вк (а. с. 89 том 1), ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України

Таким чином, між позивачем та відповідачем не припинялися трудові відносини, жодного дня відриву від виконання посадових обов`язків у нього не було. Отже, не видача трудової книжки не перешкоджало подальшому працевлаштуванню позивачу. Крім цього, доказів того, що відповідачем не виплачувалося грошове забезпечення позивачу відсутні.

Щодо покликання апелянта, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний постійно мати в наявності необхідну кількість бланків трудових книжок і вкладишів (п. 6.3 Інструкції № 58), а тому судом першої інстанції помилково зроблено висновок, про те, що позивач при працевлаштуванні не надав свою трудову книжку, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги. Оскільки, позивач працюючи на одній з керівних посад в прокуратурі Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері та в подальшому у Військовій прокуратурі Західного регіону України, повинен був забезпечити належне виконання вимог п. 6.3 Інструкції № 58, щодо наявності необхідної кількості бланків трудових книжок і вкладишів.

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним покликання позивача, що з 03.09.2014, моменту прийняття ОСОБА_1 на військову службу у військову прокуратуру, відсутні будь-які правові підстави ототожнювати його військову службу у Військовій прокуратурі Західного регіону України з трудовою діяльністю у цій установі. Оскільки, на думку суду апеляційної інстанції, не зважаючи на те, що трудові відносини цивільної особи і проходження військової служби особою не є тотожними у правовому регулюванні, однак за своєю суттю, у спірних правовідносинах, призначення ОСОБА_1 на туж саму посаду, в тому ж самому органі, однак як військовослужбовця, ніяким негативним чином не відобразилося на працевлаштуванні позивача, так як, останній продовжував працювати (проходити військову службу), отримував заробітну плату (грошове забезпечення), тобто продовжував реалізовувати своє право на працю, однак у статусі військовослужбовця.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки відповідно до наказу Генерального прокурора України № 8-вк від 03.09.2014, позивач продовжив працювати у тому самому органі на посаді першого заступника військового прокурора Західного регіону України, як військовослужбовець, на підставі поданого ним же рапорту, отримував грошове забезпечення, а тому відсутні правові підстави вважати про наявність вимушеного прогулу у позивача з 03.09.2014.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 1340/3487/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 12.11.2020.