Справа № 420/4108/20
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4108/20
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконною, протиправною, необґрунтованою, такою що не відповідає виконанню, не діючою та скасування вимоги, визнання відсутності боргів, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними дії та бездіяльність,-

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконною, протиправною, необґрунтованою, такою що не підлягає виконанню, не діючою та скасування вимоги, визнання відсутності боргів, стягнення коштів, зобов`язати вчинити певні дії, визнання протиправними дії та бездіяльність.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху та роз`яснено позивачці, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом надання уточненої позовної заяви (з копією для відповідача), складеної українською мовою, у відповідності до ст. 160 КАС України та із викладом позовних вимог у відповідності до приписів ст. 5 КАС України та із доказами, які визначені судом.

У зв`язку х невиконанням вимог суду, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачці без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне з`ясування істотних обставин, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. При цьому, апеляційна скарга викладена російською мовою.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт ОСОБА_1 надіслала до апеляційного суду відповідь на відзив, викладену російською мовою, у якої просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі та не приймати до уваги доводи відзиву відповідача.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Відповідно до частини першої статті 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до частини 1 статті 1, статті 7 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Отже, відповідно до вказаних вимог закону, позовна заява має бути викладена державною (українською) мовою.

Така позиція суду з питання мови адміністративного судочинства відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 06.07.16 року у справі №21-1092а16), Верховного Суду викладеному у постанові від 06.02.18 року у справі №826/24325/15 (К/9901/8018/18) та ухвалах від 18.01.18 року у справі №577/4156/17 (К9901/2272/18), від 21.02.18 року у справі №826/1833/16 (К/9901/20397/18).

Підстав для відступлення від таких правових висновків - немає.

Проте, всупереч вищевказаним нормам, позовна заява викладена не державною мовою, а російською.

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що у разі, якщо позивач не володіє українською мовою, то соціально незахищеним верствам населення Законом України «Про безоплатну правову допомогу» гарантовано державою надання відповідних правових послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Для реалізації своїх прав особа має звернутися по правову допомогу до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Враховуючи вищевикладені обставини, поданням до суду першої інстанції на виконання вимог ухвали від 20.05.2020 року заяв, в тому числі, уточнень на російській мові, позивачем не виконано вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в цій частині.

Крім того, підставою для залишення позову без руху слугували висновки суду першої інстанції про невідповідність позовної заяви вимогам до позовної заяви, виклавши її без дотримання вимог ч. 5 ст. 160 КАС України, а саме позовній заяві не конкретно та не чітко вказаний зміст позовних вимог, позовна заява викладена не державною мовою, а російською. Крім цього, судом було зазначено, що замість копії позовної заяви з додатками для відповідача, надано уточнений позов по справі №420/4108/20.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 160, 161, 169 КАС України, які регулюють спірні правовідносини.

Так, приписами ч. ч. 3, 4 ст. 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду з метою захисту своїх порушених прав, свобод та інтересів, шляхом подання адміністративного позову, сформованого з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу. Недотримання вказаної вимоги має наслідком залишення судом адміністративного позову без руху. В свою чергу, не усунення недоліків адміністративного позову, визначених ухвалою про залишення адміністративного позову без руху, має наслідком прийняття судом ухвали про повернення адміністративного позову.

Керуючись наведеними процесуальними нормами права суд першої інстанції обґрунтовано постановив ухвалу від 20 травня 2020 року, якою позов ОСОБА_1 залишено без руху та позивачці наданий термін для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду від 20 травня 2020 року на адресу суду 15 червня 2020 року надійшов супровідний лист позивачки разом із заявою про виконані дії по виправленню недоліків, заявою №10/20 про уточнення предмету позову, заяву №9/20 про доповнення до позову, уточненнях позовних вимог доповненому предмету позову, «уточнені позовні вимоги по справі №420/4108/20».

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що ОСОБА_1 не було усунено недоліки позовної заяви, зокрема, до суду так і не надійшло уточненої позовної заяви (з копією для відповідача), складеної українською мовою, у відповідності до ст. 160 КАС України.

Так, позивачка у позовній заяві посилається на рішення суду по справі №815/39/17 та на вимогу №Ф-636-У від 09.04.2012 року, однак їх належним чином засвідчених копій до суду не надала. В первинній позовній заяві ОСОБА_1 не конкретно та не чітко вказаний зміст позовних вимог до відповідача. В наданих до суду заяві №10/20 про уточнення предмету позову, заяві №9/20 про доповнення до позову, уточненнях позовних вимог доповненому предмету позову, «уточнених позовних вимогах по справі №420/4108/20» ОСОБА_1 знову ж таки не конкретно та не чітко вказаний зміст позовних вимог до відповідача. Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачка в позовній заяві належним чином не обґрунтувала з посиланнями на норми законодавства, в чому полягає її порушене право у сфері публічно-правових відносин з боку відповідача щодо кожної із заявлених позовних вимог.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повернення позовної заяви, згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України, не позбавляє права позивача для повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачці відповідає приписам процесуального законодавства. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують прийнятої судом першої інстанції ухвали про повернення позовної заяви. Належних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов