Справа № 520/10904/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 р.Справа № 520/10904/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., м. Харків, повний текст складено 17.02.20 року по справі № 520/10904/19

за позовом Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство м.Чугуєва (далі за текстом також позивач, КЖРЕП м. Чугуєва) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі та текстом також відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення № 7 від 22.05.2019 на суму грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій та пені) у сумі 5209557,06 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 7 від 22.05.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 5209557,06 грн.

Стягнуто на користь Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва сплачений судовий збір в розмірі 19 210,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що зі змісту рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року вбачаються всі підстави для його скасування, передбачені частиною першою статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи шляхом відтворення частини акта перевірки, покладеного в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Зазначає, що правильність нарахування позивачем податку на доходи фізичних осіб (надалі також ПДФО) не була предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції, а отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи (в частині посилання суду першої інстанції на несвоєчасність сплати ПДФО, в той час як мала місце несплата податку). З посиланням на правові висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 21.01.2020 у справі № 820/11382/15, від 11.11.2019 у справі № 803/1672/16, вказує на неправильне застосування судом першої інстанції приписів статті 127 Податкового кодексу України. Вважає, що судом першої інстанції визнано встановленими обставини, які не було досліджено (в частині декларування позивачем ПДФО).

За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Звертає увагу, що сума податку на доходи фізичних осіб у межах 1095 днів, з урахуванням приписів п. 102.1 ст.102 Податкового кодексу України та періоду, який перевірявся, складатиме 1 782 331,36 грн, а не 3 200 491,08 грн.

У письмових поясненнях відповідач зазначає, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням застосовано штрафну санкцію у сумі 1 522 558,40 грн на суми неперерахованого до бюджету ПДФО. У частині застосування строків давності вказує, що оскільки розрахунок 1ДФ не є декларацією, строки давності не застосовуються. Надав розрахунок податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, визначеного в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні за травень 2016 грудень 2018 року за результатами проведення документальної планової перевірки.

У додаткових поясненнях позивач, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, сформовану у постанові від 07.02.2018 у справі № 813/5787/15, просить врахувати, що Податковий кодекс України містить вичерпний перелік випадків, у яких не застосовуються строки давності, і у випадку повного та достовірного нарахування та декларування податковим агентом сум податку на доходи фізичних осіб у податковому розрахунку контролюючий орган не вправі самостійно визначити такому платнику податків суму основного зобов`язання з ПДФО. Також, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, сформовану у постанові від 08.10.2019 у справі № 520/3060/19, зазначає, що оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення не є узгодженим, нарахування контролюючим органом пені є передчасним. Указує, що відповідальність за несвоєчасну сплату податку передбачена статтею 126 Податкового кодексу України, а тому застосування штрафних санкцій на підставі статті 127 Податкового кодексу України є неправомірним.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство м. Чугуєва пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу суб`єкта господарювання - юридичної особи, включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, код 22647162.

На обліку як платник податків підприємство перебуває в Головному управлінні ДПС у Харківській області.

На підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.3 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за № 2755-VІ, ст. 13 Закону України від 08.07.2010 за № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 01.03.2019 за № 1571, плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на І квартал 2019 року, а також направлень від 18.03.2019 за № 615, № 616, відповідачем проведена документальна планова перевірка фінансово-господарської діяльності Комунального житлово ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва, код за , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

Результати перевірки оформлені актом № 1731/20-40-13-07-07/22647162 від 22.04.2019 (надалі також акт перевірки) (а.с. 18-27).

За висновками перевірки Комунальним житлово ремонтно-експлуатаційним підприємством м. Чугуєва, порушено:

1) пп. б п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, зокрема, підприємством не повідомлено про:

- дохід, виплаченій самозайнятій особі (пп. 165.1.36, ст. 177 та ст. 178 Податкового кодексу України), код ознаки доходу 157, отриманий у 4 кварталі 2016 року по 1 фізичній особі платнику податку у зв`язку з відсутністю податкового номеру платника податку в базі ДРФО, за яким було відображено дохід виплачений самозайнятій особі (дохід відображено за ІКП - ),

- дохід, виплаченій самозайнятій особі (пп. 165.1.36, ст. 177 та ст. 178 Податкового кодексу України), код ознаки доходу 157, отриманий у 4 кварталі 2017 року, 1, 3 кварталах 2018 року по 1 фізичній особі платнику податку у зв`язку з відсутністю податкового номеру платника податку в базі ДРФО, за яким було відображено дохід виплачений самозайнятій особі (дохід відображено за ІКП - );

2) пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, зокрема, податок на доходи фізичних осіб під час виплати доходу у виді заробітної плати за грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 року підприємством до бюджету не перераховано.

Зазначено, що станом на 31.12.2018, з урахуванням вимог ст. 102 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, КЖРЕП у м. Чугуєві під час виплати доходу у вигляді заробітної плати не перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 3200491,08 грн; відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, з урахуванням вимог ст. 102 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, буде нараховано до виплати до бюджету пені, розмір якої буде визначено ст. 129 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010.

3) ст. 7, п. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VІ, внаслідок чого занижено суму нарахованого єдиного внеску на загальну суму 2925,34 грн., за 2017 рік - 487,30 грн., за 2018 рік - 2438,04 грн. Розмір донарахованого єдиного внеску 2925,34 грн;

4) ст. 16-1 Підрозділу 10 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 "Інші перехідні положення", пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, зокрема, військовий збір під час виплати доходу у вигляді заробітної плати за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 року до бюджету було перераховано несвоєчасно та не у повному обсязі.

Зазначено, що станом на 31.12.2018, з урахуванням вимог ст. 102 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, КЖРЕП у м. Чугуєві під час виплати доходу у вигляді заробітної плати не перераховано до бюджету військового збору у сумі 99,78 грн; відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, з урахуванням вимог ст. 102 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, буде нараховано до виплати до бюджету пені, розмір якої буде визначено ст. 129 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010.

На підставі акта № 1731/20-40-13-07-07/22647162 від 22.04.2019 Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.05.2019 за № 7 на загальну суму 5208897,06 грн, з яких за податковим зобов`язанням з податку на доходи фізичних осіб 3200491,08 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1522558,40 грн, пенею - 485847,58 грн. (1 т., а.с. 11).

Не погодившись із прийнятим контролюючим органом податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, не довів належним чином повноти та обґрунтованості спірного податкового повідомлення-рішення № 7 від 22.05.2019, а тому позовні вимоги про скасування зазначеного рішення податкового органу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів виходить з такого.

Згідно зі статтею 16 Податкового кодексу України (надалі також ПК України), платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За приписами статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором і є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.

Відповідно до Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу та сплатити його до бюджету до або під час виплати доходу. У разі якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується, ПДФО необхідно перерахувати до бюджету в місячний термін, наступний за останнім днем місяця, в якому відбулося таке нарахування (п.п. 168.1.2, 168.1.5 ПК України).

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (п.п. 14.1.180 ПК України).

Згідно з підпунктами 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5, 168.1.6 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

За приписами п. 54.2. ст. 54 Податкового кодексу України грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Отже, системний аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган вправі визначити у податковому повідомленні-рішенні суму основного зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб лише у випадку, коли податковий агент порушив правила нарахування та декларування податку, тобто не нарахував або занизив у податковому розрахунку суми податку на доходи фізичних осіб.

У випадку повного та достовірного нарахування та декларування податковим агентом сум податку на доходи фізичних осіб у податковому розрахунку контролюючий орган не вправі самостійно визначити такому платнику суму основного зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 07.02.2018 у справі № 813/5787/15 (№ К/9901/1757/17).

Окрім того, необхідно звернути увагу на те, що статтею 20 Податкового кодексу України визначені права контролюючих органів. Так, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 вказаної статті, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки платників податків.

Відповідно до підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи контролюють своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів та платежів.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх, передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Згідно з пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених Податковим кодексом України.

Строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) врегульовано статтею 114 Податкового кодексу України, відповідно до якої граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку, зокрема, подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Судовим розглядом установлено, що 01.03.2019 заступником начальника Головного управління ДФС у Харківській області прийнято Наказ № 1571 "Про проведення документальної планової перевірки Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва" з 19.03.2019, тривалістю 20 робочих днів.

Зазначений наказ та повідомлення про проведення перевірки № 271 від 04.03.2019, направлені засобами поштового зв`язку на податкову адресу платника податку 04.03.2019.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення Наказ № 1571 та повідомлення № 271 вручено представнику КЖРЕП у м. Чугуєві Семеновій 12.03.2019.

Отже, відповідачем своєчасно повідомлено ГУ ДПС у Харківській області про початок перевірки КЖРЕП у м. Чугуєві.

19.03.2019 посадові особи Головного управління ДПС у Харківській області вийшли для проведення документальної планової виїзної перевірки. Посадовими особами позивача інспекторів контролюючого органу допущено до проведення перевірки та надано документи, що підтверджують дані податкової звітності за період 2016-2018 роки.

Як убачається з акта № 1731/20-40-13-07-07/22647162 від 22.04.2019 (надалі акт перевірки), складеного за результатами перевірки позивача, перевірка питань нарахування, достовірності, повноти нарахування та сплати КЖРЕП у м. Чугуєві податку на доходи фізичних осіб проводилась за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

З додатка 1 до акта перевірки встановлено, що станом на 31.12.2018 заборгованість позивача перед бюджетом зі сплати податку на доходи фізичних осіб становить 320491,08 грн. Водночас, до складу цієї суми податковим органом включено заборгованість перед бюджетом за минулий період, який не був предметом перевірки, а саме: починаючи з 01.01.2011 по 31.12.2015 у сумі 1418159,72 грн.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що при визначенні у спірному податковому повідомленні-рішенні суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб відповідачем не були дотримані обмеження щодо 1095-денного строку давності, передбаченого пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, є правомірним.

Оскільки пункт 102.1 статті 102 Податкового кодексу України пов`язує втрату права контролюючого органу для нарахування податкових зобов`язань із закінченням 1095-денного терміну, що настає за останнім днем сплати грошових зобов`язань (в даному випадку), нарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем спірним податковим повідомленням рішенням у цій частині є також протиправним, так як з моменту граничного строку сплати таких зобов`язань та до моменту винесення податкового повідомлення-рішення минуло більше як 1095 днів.

Тобто, в частині визначення спірним податковим повідомленням - рішенням грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 1 418 159,72 грн дії контролюючого органу є неправомірними.

Водночас, як убачається з додатка 1 до акта перевірки та розрахунку податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, визначеного в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні за травень 2016 грудень 2018 року за результатами проведення документальної планової перевірки, наданого відповідачем до матеріалів справи, позивач правильно нарахував суму податку на доходи фізичних осіб, однак, податок до державного бюджету в установлений строк добровільно не сплатив.

Матеріали справи свідчать про те, позивач самостійно визначив суму грошового зобов`язання податку з доходів фізичних осіб за перевіряємий період, що підтверджується податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), та не сплатив її у строки, визначені статтею 168 Податкового кодексу України.

Актом перевірки порушень правильності заповнення відомостей про суми нарахованого (сплаченого) доходу на користь платника податку, а також суми утриманого з них податку за формою 1ДФ не встановлено.

Відтак, контролюючий орган в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні безпідставно збільшив позивачу суму грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб за основним платежем, яка самостійно нарахована позивачем в розрахунку форми № 1ДФ.

Така позиція аналогічна правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 813/1632/16.

З урахуванням того, що платником податку дотримано положення ст. 168 Податкового кодексу України щодо правильного декларування податків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність нарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб спірним податковим повідомленням рішенням у цій частині.

Тобто, в частині визначення спірним податковим повідомленням - рішенням грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 1 782 331,36 грн дії контролюючого органу також є неправомірними.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 3200491,08 грн, а тому податкове повідомлення-рішення № 7 від 22.05.2019 в цій частині є протиправним, прийнятим з порушеннями норм чинного законодавства України та таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно нарахування Комунальному житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству м. Чугуєва спірним податковим повідомленням-рішенням пені у сумі 485847,58 грн, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 129 Податкового кодексу України визначено, що у разі несплати платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження), тобто через 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, сформованою у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 520/3060/19 (№ К/9901/24919/19), вказаною судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що оскаржуване в цій справі податкове повідомлення-рішення не є узгодженим, висновок суду першої інстанції про передчасність нарахування контролюючим органом пені є правомірним.

Щодо нарахування Комунальному житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству м. Чугуєва спірним податковим повідомленням-рішенням штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 1522558,40 грн, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з п. 127.1. ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, -

тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, -

тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відтак, приписами статті 127 Податкового кодексу України встановлено відповідальність платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Кожний встановлений контролюючим органом факт несплати податку до або під час виплати доходу є податковим правопорушенням.

Кваліфікуючою ознакою податкового правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.

Отже, несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків є підставою для накладення штрафу згідно зі ст. 127 ПК України. Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Така позиція узгоджується із правовими висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів, сформованими у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 820/11382/15 (№ К/9901/19437/18), а також у постанові від 27.10.2020 р. у справі № 813/3955/15.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів має враховуватися саме остання правова позиція.

Як убачається із матеріалів справи, за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, що перевірявся контролюючим органом, оподаткований дохід виплачувався позивачем одночасно з податком на доходи фізичних осіб до бюджету з порушенням термінів, встановлених Податковим кодексом України та не в повній мірі, тобто позивачем податок з доходів фізичних осіб сплачувався, однак, із порушеннями, передбачених ПК України строків.

За таких обставин у спірних відносинах мала місце несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, що є підставою для накладення штрафу згідно зі ст. 127 ПК України.

Висновки суду першої інстанції щодо неправильної кваліфікації податковим органом податкового порушення, оскільки в даному випадку має місце порушення правил сплати (перерахування) податків відповідно до ст. 126, а не ст. 127 ПК України, є хибними.

Колегія суддів зазначає, що податковим правопорушенням відповідно до статті 126 ПК України є вчинення дії (платником податку) щодо фактичної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, але із затримкою (несвоєчасно).

Відповідно до статті 127 ПК України таким порушенням є бездіяльність податкового агента, тобто ненарахування, неутримання, несплата, неперерахування податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.

Кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до ст. 127 ПК України в даному спорі є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету.

Положення статті 126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас, розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК України.

Статтею 127 ПК України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, водночас, розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що порушення позивачем податкового законодавства у виді несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб відповідає передбаченому статтею 126 ПК України складу порушення і штрафні (фінансові) санкції (штраф) нараховані позивачу протиправно, оскільки відповідач нарахував їх на підставі норми, яка не підлягала застосуванню в цьому випадку.

Тобто, в частині визначення штрафних санкцій (штрафу) спірним податковим повідомленням - рішенням у сумі 1 522 558,40 грн дії контролюючого органу є правомірними.

Доводи апеляційної скарги щодо зазначених обставин приймаються колегією суддів у якості належних.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, що є безумовною підставою для його скасування в цій частині.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року в частині задоволення позовних вимог Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 7 від 22.05.2019 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 1 522 558, 40 грн слід скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року по справі № 520/10904/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №7 від 22.05.2019 в частині застосування штафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 522 558, 40 грн. (один мільйон п`ятсот двадцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 40 коп.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року по справі № 520/10904/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 12.11.2020 року