Справа № 380/8023/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8023/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Коморного О.І., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головне управління ДПС у Львівській області.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № на суму 2901,99 грн, - на суму 870,60 грн, -на суму 170 грн від 29 листопада 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 січня 2019 року, ОСОБА_1 , отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 08 січня 2019 року винесену на підставі виконавчого листа №1340/3767/18 від 22 листопада 2018 року про стягнення податкового боргу в сумі 4654,25 грн. Вказує, що на звернення з скаргою до Головного управління ДПС у Львівській області про неправомірність нарахування податкового боргу отримала відповідь з якої дізналась, що підставою для винесення податкових повідомлень-рішень № на суму 2901,99 грн, № - на суму 870,60 грн, № - на суму 170 грн від 29 листопада 2017 року, є акт від 05 жовтня 2017 року №1629-13-01-13/10/ НОМЕР_1 , в основу якого покладено отримання 05 липня 2016 року від Шостої Львівської державної нотаріальної контори лист де зазначено, що громадянкою ОСОБА_1 отримано дохід за ознакою 114 (дохід отриманий внаслідок прийняття у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав від фізичної особи, що не є членом сім "і першого ступеня спорідненості) в сумі 46 431,83 грн. Вказує, що 13 травня 2015 pоку ОСОБА_1 видано Шостою Львівською державною нотаріальною конторою Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. До спадщини, на яку видано свідоцтво входять грошові вклади з відповідними відсотками та всіма компенсаційними нарахуваннями, які знаходяться у відділенні ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ. Вказує, що нотаріус подав до контролюючого органу інформацію, про видачу свідоцтва про право на спадщину. Зазначає, що нотаріусом не була відображена ознака у формі № 1ДФ за ознакою « 117» - про дохід, отриманий платником податку внаслідок прийняття ним у спадщину чи дарунок грошових заощаджень, поміщених до 02.01.1992 р. в установи Ощадбанку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 p., облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1992 p., державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадбанку СРСР), та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадбанку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 pp., погашення яких не відбулося. Відтак, отриманий дохід внаслідок прийняття у спадщину чи дарунок грошових заощаджень, поміщених до 02.01.1992 в установи Ощадбанку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 p., облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1992 p., державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадбанку СРСР), та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадбанку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 pp., погашення яких не відбулося - оподатковується за нульовою ставкою. Вказує, що за позивачкої числиться борг на користь Державного бюджету України в сумі 4654 грн 25 коп. через подання Шостою державною нотаріальною конторою звітності 1ДФ з невірною ознакою. Позивачка подала заяву про вжиття заходів щодо виправлення помилки в звіті 1 ДФ шляхом подання уточнюючого розрахунку. Однак, оскільки у спадковій справі відсутні копії Ощадних книжок, а у відповіді ПАТ Державний Ощадний Банк України № 304 від 27.02.2015 на запит нотаріальної контори не вказано рік вкладу грошових коштів, Шоста Львівська державна нотаріальна контора не може внести зміни до форм звітності № 1 ДФ. Враховуючи наведене, позивач не погоджується із зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, та просить суд їх скасувати.

Ухвалою суду від 02.10.2020 відкрито спрощене провадження у справі.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує повністю. Позиція відповідача зводиться до того, що Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 та встановлено порушення вимог законодавства. Вказує, що відповідно до листа Шостої Львівської державної нотаріальної контори фізична особа платник податків ОСОБА_1 отримала у спадщину від фізичної особи, яка не є членом сім`ї першого ступеня споріднення грошові вклади та акції в сумі 46 431, 83 грн. Вказана сума відображена у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ) за ознакою доходу « 114» відповідно до пп. 16.2.10 п. 164.2 ст. 164 ПК України. Фізична особа платник податку ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи до Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області (Сихівське відділення) за 2015 рік не подала, доходи у вигляді отриманих грошових вкладів та акцій від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення за 2015 рік не декларувала, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманої спадщини не сплатила. Вказує, що позивачу перед початком перевірки були надіслані Наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.09.2017 №4112, а також письмове повідомлення про дату та місце проведення перевірки від 15.09.2017 №501, що підтверджується фіскальним чеком. У повідомленні також було вказано, що платнику слід забезпечити надання всіх необхідних документів, які стосуються питань проведення перевірки. Вказує, що платник не скористався своїм правом бути присутнім та надавати пояснення при проведенні перевірки, а також правом надати додаткові документи щодо отриманого доходу, отже, при проведенні перевірки використовувалися усі наявні у посадових осіб документи. Також зазначає, що ні відповідь ПАТ «Ощадбанк» від 13.11.2019, на яку посилається позивач, ні копії ощадних книжок, долучені до матеріалів справи, жодним чином не підтверджують, що саме успадковані ОСОБА_1 рахунки були відкриті до 02.01.1992. Таким чином вважає, що не відповідає дійсності твердження позивача про те, що Шостою державною нотаріальною конторою подано звітність 1ДФ з невірною ознакою, адже за ознакою « 114» відображається отримання будь-якого об`єкта спадщини спадкоємцями, які не є членами сім`ї першого та другого ступеня споріднення зі спадкодавцем. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на підставі Наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.09.2017 №4112 (а.с.39)

Відповідно до листа Шостої Львівської державної нотаріальної контори від 02.07.2016 №1308/01-16 фізична особа платник податків ОСОБА_1 отримала у спадщину від фізичної особи, яка не є членом сім`ї першого ступеня споріднення грошові вклади та акції в сумі 46 431,83 грн, та вказана сума відображена у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1- ДФ) за ознакою доходу « 114» відповідно до пп. 16.2.10 п. 164.2 ст. 164 ПК України. (а.с.51).

За наслідками перевірки складено Акт перевірки від 05.10.2017 №1629/13-01-13-10/ НОМЕР_1 (а.с.42- 47).

Даною перевіркою встановлено порушення вимог:

- пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164, п. 167.2 ст. 167 Податкового кодексу України (далі - ПК України) від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 2321,59 грн;

- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- пп. 1.2 пп.1.3 пп. 1.5, пп. 1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПК України , пп. 168.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» в результаті чого донараховано військового збору за 2015 рік на загальну суму 696.48 грн.

За наслідками проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області на підставі акта перевірки від 05.10.2017 №1629/13-01-13-10/ НОМЕР_1 прийнято податкові повідомлення-рішення від 29 листопада 2017 року: № на суму 2901,99 грн (а.с.8), № - на суму 870,60 грн (а.с.7), №- на суму 170 грн (а.с.9).

Позивач не погоджується із рішенням контролюючого органу та звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Предметом доказування відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Податковий кодекс України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі ПК України) відповідно до п. 1.1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Підпункт 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України відносить спадщину, отриману на території України до доходів з джерелом їх походження з України.

Згідно з п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: 163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; 163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими розділом ІV Податкового кодексу України для оподаткування спадщини (ст. 174 Податкового кодексу України).

Пунктами 174.3, 174.4 статті 174 Податкового кодексу України передбачено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.

Нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Згідно до підпункту "а" 174.2.1 та підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України об`єкти спадщини - вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковується за нульовою ставкою. Тоді як, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до статті 174.2 ПК України, об`єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою:

а) об`єкти спадщини, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення;

б) вартість власності, зазначеної в підпунктах "а", "б", "ґ" пункту 174.1 цієї статті, що успадковується особою, яка є особою з інвалідністю I групи або має статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, та вартість власності, зазначеної в підпунктах "а", "б" пункту 174.1, що успадковуються дитиною з інвалідністю;

в) грошові заощадження, поміщені до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР) та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років, погашення яких не відбулося, що успадковуються будь-яким спадкоємцем.

Як встановлено судом з матеріалів справи, Шостою Львівською державною нотаріальною конторою 13 травня 2015 pоку ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.10). До спадщини, на яку видано свідоцтво входять грошові вклади з відповідними відсотками та всіма компенсаційними нарахуваннями, які знаходяться у відділенні ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ №10013/0301 (023) на рахунках: № НОМЕР_2 на суму - 8377,30 грн, №КВ 20806 на суму - 14682,20 грн, у відділеннях ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ № 10013/0309 (033) на рахунках: № НОМЕР_3 на суму - 2061,36 грн, №КВ 11176 на суму 7355,80 грн, у відділенні ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ №10013/0316 (064) на рахунку №КВ 10789 на суму 9931,30 грн, у відділенні ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ №10013/0335 (097) на рахунку №КВ 595 на суму 2550,45 грн, у відділенні ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ №10013/0289 на рахунках: № НОМЕР_4 на суму - 0,00 грн, № НОМЕР_5 на суму 1400,67 грн, та належали спадкодавцю на підставі повідомлення ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ №10013/0289 Філії - Львівського обласного управління від 27.02.2015 року за № 304.

Судом встановлено з листа-відповіді від 13 листопада 2019 року Філії Львівське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» на звернення позивача, що кожний вкладник має в установі Ощадбанку два паралельні, але окремі рахунки - власний ощадний рахунок, відкритий самим вкладником до 1992 року і компенсаційний рахунок (скорочено-КВ), відкритий державою з метою компенсування знецінених першого рахунку внаслідок інфляції (а.с.23).

Отже суд дійшов висновку, що отриманий дохід внаслідок прийняття у спадщину чи дарунок грошових заощаджень, поміщених до 02.01.1992 р. в установи Ощадбанку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 p., облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1992 p., державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадбанку СРСР), та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадбанку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 pp., погашення яких не відбулося - оподатковується за нульовою ставкою.

Відповідно до ст. 20.1.1 ПК України відповідачу надано право запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків).

Органи державної податкової служби згідно п.75.1 ст.75 ПК України мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до п. 79.2. ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідно до п. 79.3. ст. 79 ПК України, присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Відповідно до п. 42.1. статті 42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Відповідно до п. 42.2. статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення (п.42.4 ст.42 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Львівській області на підставі Наказу про проведення перевірки від 15.09.2017 №4112 складено повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.09.2017 №501 (а.с.40).

На підтвердження надсилання позивачу вказаного Наказу від 15.09.2017 №4112 та Повідомлення від 15.09.2017 №501, відповідачем долучено до матеріалів справи лише копію фіскального чеку №0690 від 18.09.2017 (а.с.41), що не може вважатися судом належним доказом, оскільки з вказаного документу не є можливим встановити вміст вкладень у конверт що надсилається.

Більше того, судом з матеріалів справи встановлено, що в змісті акту перевірки зазначено: копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.09.2017 №4112, а також письмове повідомлення від 15.09.2017 №501 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки надіслано ОСОБА_1 18.09.2017 рекомендованим листом з повідомленням про вручення (квитанція № 396) (а.с.42).

Таким чином, останній день строку, протягом якого пошта зобов`язана вручити рекомендований лист, та після спливу якого вважатиметься належним чином вручений наказ та повідомлення 18.10.2017.

Однак, до матеріалів справи на спростування вказаних обставин відповідач не надав жодних належних доказів вручення надісланого наказу та повідомлення.

Разом з тим, документальна позапланова невиїзна перевірка розпочата податковим органом 29.09.2017, тобто до закінчення встановленого строку для отримання позивачем копії наказу та письмового повідомлення про проведення перевірки.

Водночас, незважаючи на не обов`язкову присутність платника податків під час невиїзної перевірки, останній має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом (пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України).

Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 804/15542/13, та постановою Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 804/4595/15.

Отже, як встановлено судом та не доведено відповідачем протилежного, податковий орган в порушення норм ст.42, п.2 ст.79 Податкового кодексу України розпочав і провів перевірку без повідомлення фізичної особи ОСОБА_1 про проведення такої та без вручення наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року у справі №821/597/17 зазначив, що відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. З огляду на буквальний аналіз вказаних норм, Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки, невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Дані перевірок результатів діяльності платника податків є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень, рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами, про що безпосередньо зазначено в нормах згідно яких прийняті акти індивідуальної дії, що є предметом позову у цій справі.

Верховний Суд зазначає, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної невиїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, рішення, вимога прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Неприйнятним є також спосіб встановлення податковим органом правопорушення стосовно витрат сформованих позивачем, без перевірки документів, адже у будь-якому випадку документальна перевірка вимагає дослідження документів, на підставі яких встановлюються податкові правопорушення. Порушення способу перевірки доводить неналежне виконання контрольної функції податковим органом та унеможливлює прийняття будь-яких рішень за наслідками не проведення перевірки. Документальний спосіб дослідження у будь-якому випадку передбачає документи, як предмет такого дослідження, висновок податкового органу про податкове правопорушення по факту відсутності документів можливій виключно у випадку їх ненадання податковому органу платником податку під час проведення належної перевірки.

З огляду на зазначене, з наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки протиправною та відсутності правових наслідків такої, а саме компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії, тобто податкового повідомлення- рішення.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі 826/442/13-а, від 20.03.2018 у справі №810/1438/17, від 06.02.2018 у справі № 802/1241/17-а, від 21.02.2018 у справі № 821/371/17 та від 25.06.2018 у справі № 819/1355/17, відповідно до яких податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі незаконної перевірки не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 86.1. статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до пункту 86.4. статті 86 Податкового кодексу України, акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

За положеннями пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п`яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника відповідного контролюючого органу (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що платник податків, отримавши акт перевірки, має право протягом п`яти робочих днів подати заперечення на такий акт із викладенням мотивів незгоди з висновками акта перевірки, які обов`язково повинні враховуватися контролюючим органом при прийнятті рішень про визначення грошових зобов`язань.

Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі №815/2175/16 (адміністративне провадження №К/9901/28955/18)

Суд зазначає, що в матеріалах справи містяться копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та копії конвертів з відміткою причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання», однак з наданих документів неможливо встановити вміст вкладення у поштовому відправленні, що надсилалося, відтак відсутні належні докази надсилання чи вручення ОСОБА_1 акта перевірки від 05.10.2017 №1629/13-01-13-10/ НОМЕР_1 , на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, чим позбавлено позивача права подати заперечення на такий акт із викладенням мотивів незгоди з висновками акта перевірки, які обов`язково повинні враховуватися контролюючим органом при прийнятті рішень про визначення грошових зобов`язань.

Таким чином, позивач не отримав копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.09.2017 №4112, письмового повідомлення від 15.09.2017 №501 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та акта перевірки від 05.10.2017 №1629/13-01-13-10/ НОМЕР_1 та був позбавлений права взяти участь при проведенні перевірки та подати заперечення на акт для спростування зазначених у акті порушень.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Більше того, судом встановлено з матеріалів справи, що Наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.09.2017 №4112 винесено податковим органом у відповідності до п.п. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1, п. 78.1 ст. 78, ст.79 п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України (а.с.39).

Відповідно до п.п. 78.1.1. п. 78.1, ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Однак, судом встановлено, що акт перевірки від 05.10.2017 №1629/13-01-13-10/ НОМЕР_1 винесено на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.2, п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, та Наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 10.08.2017 №3485, що відсутній в матеріалах справи, а відповідно до п.п. 78.1.2. п. 78.1, ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється з підстав, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.

Отже підстави проведення перевірки зазначені у наказі на проведення перевірки №4112 від 15.09.2017 (п.п.78.1.1) та підстави з яких проведена перевірка (п.п.78.1.2) (а.с.42) є різними.

Доказів направлення відповідачеві Наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 10.08.2017 №3485 позивачем не надано.

Отже, оскільки Головним управлінням ДФС у Львівській області порушено процедуру проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, то така перевірка є протиправною з відсутністю правових наслідків такої, відтак складений акт від 05.10.2017 №1629/13-01-13-10/ НОМЕР_1 не може вважатися належним доказом, а відповідно прийняті на підставі цього акта перевірки податкові повідомлення - рішення від 29 листопада 2017 року № , № , № є протиправними.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та норм діючого законодавства суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати зі сплаті судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 29 листопада 2017 року №, №, №.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська 35, м. Львів, 79003; ), за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень, 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 12.11.2020.

Суддя Коморний О.І.