Справа № 420/7680/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7680/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (; вул. Бабеля, 2, м. Одеса, 65005), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (; адреса: вул. Черняховського, 6, м. Одеса, 65009) про визнання протиправними дій, зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду,-

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по день прийняття судом рішення у справі із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування згідно частини третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області нарахувати та сплатити невиплачену суддівську винагороду судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений з 01 січня 2020 року, а саме: посадовий оклад судді 78825,00 грн., доплата за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу, за період з 18 квітня 2020 року по день прийняття судом рішення у справі з урахуванням виплачених за цей період сум.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.08.2020 року о 15:33:17 справа №420/7680/20 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав необхідності надання уточненої позовної заяви із приведеним у відповідність до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань складом учасників справи, надання копії позовної заяви для відповідача та третьої особи та належним чином засвідчених копій письмових доказів, доданих до позовної заяви, у відповідності до кількості учасників справи.

20.08.2020 року за вх.№33017/20 від позивача надійшла заява на усунення недоліків із уточненою позовною заявою та належним чином засвідченими письмовими доказами, доданими до заяви, чим усунуто недоліки позовної заяви.

В уточненій позовній заяві позивач у якості третьої особи визначив Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Ухвалою суду від 27.08.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року вирішено проводити розгляд справи №420/7680/20 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено перше судове засідання на 15.10.2020 р.

Судове засідання, призначене на 15.10.2020 року було перенесено на 26.10.2020 року, яке у свою чергу перенесено на 02.11.2020 року.

У судове засідання 02.11.2020 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання сповіщені належним чином та завчасно. Згідно заяви від 20.10.2020 року (вх.№ЕП/17777/20) позивач просив проводити розгляд справи за його відсутності.

На підставі ч.9 ст.205 КАС України справу розглянуто у порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що ним отримано суддівську винагороду за період з квітня 2020 року в меншій сумі, ніж передбачено чинним законодавством. Із наявних у позивача розрахунків вбачається, що нарахування та виплату суддівської винагороди відповідачем було здійснено за квітень-серпень 2020 року в меншому розмірі, оскільки при розрахунку суддівської винагороди в зазначений період застосовано обмеження суми суддівської винагороди 10 розмірами мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 29 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік", якою вказаний Закон було доповнено Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" №553-ІХ від 13.04.2020.

Зазначені дії відповідача ОСОБА_1 вважає неправомірними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

18.09.2020 року за вх.№37687/20 відповідачем надано до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що вимоги відповідача про визнання протиправними дій, перерахунок та виплату суддівської винагороди є необґрунтованими та просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування позиції Територіального управління ДСА в Одеській області, представник відповідача зазначив, що відповідач є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років. Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Згідно з частиною четвертою статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Також представник відповідача зазначив, що Верховною Радою України 13.04.2020 прийнято Закон України № 553-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі - Закон № 553-ІХ), який опубліковано в газеті "Голос України" від 17.04.2020 № 68 (7325) та набрав чинності 18.04.2020. Відповідно до частин першої та третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (у редакції Закону № 553-ІХ) установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Обмеження, встановлене в частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті). Таким чином, нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників обмежується максимальним розміром 47 230 грн. на місяць.

Крім того, представник відповідача посилається на те, що зазначене питання було предметом розгляду Ради суддів України під час засідання, що відбулося 24.04.2020, за результатами якого прийнято відповідне рішення від 24.04.2020 № 22. У вказаному рішенні Ради суддів України зазначено, що обмеження, встановлені Законом № 553-ІХ, слід застосовувати виключно до частини суддівської винагороди, заробітної плати, грошового забезпечення, розрахованих, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат). Виплата суддівської винагороди, заробітної плати, грошового забезпечення за період з 01.04.2020 по 17.04.2020 року здійснювалася у повному обсязі за фактично відпрацьовані у місяці робочі дні/години, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат) відповідного працівника та без обмежень, встановлених законом № 553-ІХ. Також Рада суддів України звернула увагу, що розрахунок суддівської винагороди слід здійснювати на загальних підставах, а обмеження максимального її розміру, передбачені Законом № 553-ІХ слід застосовувати до загальної суми розрахованої суддівської винагороди.

Отже, за твердженнями представника відповідача, Територіальне управління як розпорядник коштів нижчого рівня не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (у редакції Закону № 553-ІХ).

Від третьої особи пояснень щодо позову не надходило.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Указом Президента України від 13.08.2002 року призначено на посаду судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .

Згідно розрахункового листа за квітень 2020 року, посадовий оклад судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 складає 78825 грн., доплата за вислугу років (50%) складає 39412,50 грн., обмеження, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року складає 27050,48 грн. (а.с.33).

Згідно розрахункового листа за травень 2020 року, посадовий оклад судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 складає 78825 грн., доплата за вислугу років (50%) складає 39412,50 грн., обмеження, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року складає 71007,50 грн. (а.с.33).

Згідно розрахункового листа за червень 2020 року, посадовий оклад судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 складає 35471,25 грн., доплата за вислугу років (50%) складає 17735,63 грн., обмеження, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року складає 31953,38 грн. (а.с.33).

Згідно розрахункового листа за липень 2020 року, посадовий оклад судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 складає 17135,87 грн., доплата за вислугу років (50%) складає 8567,93 грн., обмеження, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року складає 15436,41 грн. (а.с.33).

Згідно Довідки про нараховану суддівську винагороду у серпні 2020 року посадовий оклад судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 складає 82252,17 грн., доплата за вислугу років (50%) складає 41126,09 грн., обмеження, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року складає 74094,78 грн.

Згідно Довідки про нараховану суддівську винагороду у вересні 2020 року судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 обмеження, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, не встановлено.

Отже, судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за квітень-серпень 2020 року нарахована та виплачена суддівська винагорода з обмеженням 10 розмірами мінімальної заробітної плати, починаючи з 18 квітня 2020р.

Не погоджуючись з визначеним розміром суддівської винагороди, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій та статус суддів" №1402-VII від 02.06.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до ч.1 ст.48 зазначеного Закону суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

В свою чергу незалежність судді забезпечується:

1) особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень;

2) недоторканністю та імунітетом судді;

3) незмінюваністю судді;

4) порядком здійснення правосуддя, визначеним процесуальним законом, таємницею ухвалення судового рішення;

5) забороною втручання у здійснення правосуддя;

6) відповідальністю за неповагу до суду чи судді;

7) окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом;

8) належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді;

9) функціонуванням органів суддівського врядування та самоврядування;

10) визначеними законом засобами забезпечення особистої безпеки судді, членів його сім`ї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту;

11) правом судді на відставку. (ч. 5 ст. 48 Закону України "Про судоустрій та статус судів).

Згідно з ч. 7 ст.48 Закону України "Про судоустрій та статус судів) при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Відповідно до ст. 130 Конституції України, Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Частиною 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.2, 4, 5 ст. 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 ст.135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків. (ч.9 ст. 135 ЗУ "Про судоустрій та статус суддів).

Разом з тим, 13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон № 553-ІХ, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29, якою установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Як вбачається з матеріалів справи суддівська винагорода позивача складається з посадового окладу судді місцевого суду в розмірі 78825,00 грн. та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу 39412,50 грн.

При цьому, відповідно до розрахункових листів з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. суддівська винагорода нарахована та виплачена позивачу з урахуванням обмежень, встановлених Законом України № 553-ІХ від 13.04.2020, що набрав чинності 18.08.2020р.

Вирішуючи даний спір суд враховує рішення Конституційного суду України, оскільки питання невідповідності Законів нормам Конституції України, якими зменшувалась суддівська винагорода, були предметом неодноразового розгляду Конституційним Судом України.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ „Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік"" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

Зокрема, в рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 зазначено, що вирішуючи питання щодо конституційності оспорюваних положень Закону № 294, Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Ураховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

В рішенні Конституційного суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 також констатовано, що юридичну визначеність слід розуміти через такі її складові елементи: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування) (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020). Установлення граничного розміру заробітної плати, грошового забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування), передбачене у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України (частини перша, третя статті 29 Закону № 294), є невизначеним щодо дії в часі та не забезпечує передбачуваності застосування цих норм права. Згідно з частиною першою статті 113 Конституції України, частиною першою статті 1 Закону України „Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Тобто оспорюваними положеннями статті 29 Закону № 294 заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб органів законодавчої та судової влади поставлені в залежність від виконавчої влади.

Також в зазначеному рішенні вказано, що Конституцією України встановлено, що виключно законами України визначається, зокрема, статус суддів (пункт 14 частини першої статті 92); незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (частини перша, друга статті 126); держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (перше речення частини першої, частина друга статті 130).

Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на недопустимість обмеження законом незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).

Проаналізувавши юридичні позиції щодо незалежності суддів, Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).

Отже, обмеження суддівської винагороди не відповідає гарантії незалежності суддів.

Конституційний Суд України вважає, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України.

Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України.

З урахуванням наведеного та виходячи з аналізу всіх встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що відповідач діяв всупереч ст. 130 Конституції України та Закону України "Про судоустрій та статус суддів", що призвело до протиправного зменшення розміру нарахованої та виплаченої позивачу суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд при цьому наголошує, що протиправне зменшення суми суддівської винагороди було допущено відповідачем у періоді з 18 квітня 2020 року по 28.08.2020 року, тобто до прийняття рішення Конституційним Судом України у справі №10-р/2020. Цей факт підтверджується наданими до матеріалів справи копіями розрахункових листів та довідки.

Суд вважає за необхідне зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області нарахувати та сплатити невиплачену суддівську винагороду судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений з 01 січня 2020 року, а саме: посадовий оклад судді 78825,00 грн., доплата за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу, за період з 18 квітня 2020 року по 28.08.2020 року з урахуванням виплачених за цей період сум, відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про зобов`язання нарахування та виплати суддівської винагороди по день ухвалення рішення, оскільки з 29.08.2020р. право позивача на отримання суддівської винагороди у встановленому законом розмірі відновлено на виконання рішення Конституційного Суду України.

У позовній заяві позивач просив суд допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Згідно п.2 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно п.1 ч.1 ст.372 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення винагороди судді у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

При поданні даного позову судовий збір не сплачувався на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати не розподіляються між сторонами.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (; вул. Бабеля, 2, м. Одеса, 65005), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (; адреса: вул. Черняховського, 6, м. Одеса, 65009) про визнання протиправними дій, зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування згідно частини третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області нарахувати та виплатити недоплачену суддівську винагороду судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений з 01 січня 2020 року, а саме: посадовий оклад судді 78825,00 грн., доплата за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу, за період з 18 квітня 2020 року по 28.08.2020 року з урахуванням виплачених за цей період сум суддівської винагороди.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян