Справа № 640/17477/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Парінова А. Б.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року про повернення позовної заяви.

у справі № 640/17477/20

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Офісу Генерального прокурора,

Військової прокуратури Центрального регіону України

про визнати протиправним та скасувати наказ та поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (надалі - відповідач 1), Військової прокуратури Центрального регіону України(надалі - відповідач 2), якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки військового прокурора Центрального регіону України від 23.01.2020 №17 о/с;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Військової прокуратури Полтавського гарнізону або рівнозначній посаді, яку він займав станом на 05.02.2020;

- стягнути з Військової прокуратури Центрального регіону України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 - повернуто.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права. Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанцій залишено поза увагою ту обставину, що позивачем подано скаргу до Офісу Генерального прокурора, а отже строк в даному випадку повинен настати з моменту звернення до відповідача 1, а не з моменту звільнення.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник відповідача 1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Зі змісту наведених норм КАС України вбачається, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року по справі № 520/2559/19 та від 20 лютого 2020 року по справі № 520/3809/19 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Колегія суддів звертає увагу, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Надаючи правову оцінку обставинам пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції обґрунтовано зазначили, що чинним законодавством встановлено строки, які обмежують звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Предмет даного позову стосується протиправності прийняття відповідачем наказу про звільнення позивача з посади прокурора Військової прокуратури Полтавського гарнізону, тобто правовідносини пов`язані з проходженням публічної служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року визнано неповажними підстави пропущеного строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду. Позовну заяву - залишено без руху. Надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, тривалістю десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву повернути ОСОБА_1 зі всіма доданими до неї документами.

Зокрема, в ухвалі суду першої інстанції від 06.08.2020 року зазначено, що Судом не знайдено підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, останній не був позбавлений можливості звернутися до суду з даним позовом починаючи з 30.01.2020.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ним було направлено скарги до Офісу Генерального прокурора щодо визначення порядку розгляду даної скарги - звернення щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, а саме, виконуючого обов`язки військового прокурора Центрального регіону України, яким було видано наказ про звільнення 23.01.2020 без визначення підстав для звільнення; встановлення порушення прав під час незаконного та безпідставного звільнення із займаної посади прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону; скасування наказу та поновлення на вищевказаній посаді; повідомлення про можливість проходження атестації, як звільненого прокурора, відповідно до поданої заяви про проходження атестації; отримання рішення про розгляд скарги направити за вимогами чинного законодавства, із зазначенням пунктів, частин та статей нормативно-правових актів на яких вказане рішення буде прийнято, і як наслідок пропуск строку звернення до суду більш ніж 6 місяців, суд першої інстанції оцінено критично.

Так, в разі незгоди з прийнятим рішенням/допущенням бездіяльності, заявник має право оскаржити його у порядку ст. 16 Закону України "Про звернення громадян" у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Визнаючи неповажними підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані позивачем у заяві, та для виконання вимог ч. 1ст. 123 КАС України суд надав строк для усунення шляхом подання до суду інших підстав для поновлення строку звернення до суду.

Частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

На виконання вимог даної ухвали, позивачем подано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій останній посилається на те, що маючи достатній проміжок часу та можливості для вручення відповіді на його скаргу, відповідь Офісом Генерального прокурора надано не було, у зв`язку із чим, не дочекавшись відповіді строком у 5 місяців, відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України звернувся до суду 28.07.2020, при цьому маючи можливість звернутись до суду у шестимісячний строк включно до 28.08.2020, так як заява (скарга) подана 29.02.2020.

Таким чином, за переконанням позивача, його дії спрямовані на отримання відповіді від Офісу Генерального прокурора мали під собою підґрунтя в разі її задоволення вирішення спору без звернення до суду, а в разі відмови отримання відповіді, яка має важливе значення для розгляду у суді, є отриманням інформації, тобто готуванням особи шляхом отримання позиції Офісу Генерального прокурора зі спору який виник внаслідок звільнення.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку позивачем не оскаржується бездіяльність Офісу Генеральної прокуратури щодо не розгляду його скарг, а оскарження наказ виконуючого обов`язки військового прокурора Центрального регіону України від 23.01.2020 №17 о/с про звільнення позивача з публічної служби, з яким він не погоджується, як сам позивач вказує в позовній заяві, він ознайомився 30.01.2020.

Отже, посилання апелянта на поважність причин пропуску строків звернення до адміністративного суду у зв`язку з досудовим врегулюванням даного спору шляхом звернення до відповідача 1 із скаргою обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки позивач мав можливість своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, а тому відсутні підстави для визнання поважними причини пропуску такого строку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що перша відповідь позивачу надана 23 березня 2020 Офісом Генеральної прокуратури, а отже в даному випадку позивач не був позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом протягом трьох місяців, як передбачено ч. 4 ст. 122 КАС України. Проте, позивач протягом 5 місяців не скористався даним правом на звернення до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів зазначає, що в обсязі встановлених обставин пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду із цим позовом суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строків звернення до суду, оскільки звернення до вищестоящого органу зі скаргою не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 22 квітня 2020 року по справі №811/1664/18 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Враховую вищевикладене, колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом, враховуючи недоведеність існування обставин для визнання причин пропуску строку поважними, а отже, наявність підстав для повернення позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 238, 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

А. Б. Парінов

Повний текст постанови складено 11 листопада 2020 року.