Справа № 200/6004/20-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 р. Справа№200/6004/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд: у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування повністю податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування повністю податкового повідомлення-рішення № 13781-5533-0522 від 19 лютого 2020 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, що передбачено статтею 17 Закону України «Про оренду землі» та визначено у договорі оренди землі від 05 червня 2017 року. Позивачка вважає, що відповідач неправомірно нарахував орендну плату за земельну ділянку за 2018 рік, оскільки державна реєстрація договору оренди землі відбулася у лютому 2019 року, тому просить скасувати податкове повідомлення-рішення.

Відповідач позов не визнав, 17 серпня 2020 року, засобами електронного зв`язку, надав відзив на адміністративний позов в якому, з посиланням на практику Верховного Суду від 14 липня 2020 року по справі №809/3896/13-а, вказав, що податковий обов`язок орендаря по сплаті орендної плати за землю виникає з наявністю чинного договору про оренду земельної ділянки та фактичним перебуванням землі у користуванні орендаря, а не з реєстрацією права оренди земельної ділянки. Вважає, що оскільки між позивачкою та Маяківською сільською радою укладено договорі оренди земельної ділянки та актом прийому-передачі від 05 червня 2017 року підтверджується факт передачі ОСОБА_1 земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі, контролюючим органом правомірно сформовано спірне податкове повідомлення-рішення. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із поданням позову без дотримання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року вирішено задовольнити клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, адміністративну справу розглядати за правилами загального позовного провадження, замінити судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначити підготовче засідання на 06 жовтня 2020 року.

Ухвалою від 06 жовтня 2020 року вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 05 листопада 2020 року.

Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року відкладено розгляд справи до 11 листопада 2020 року.

У судове засідання позивачка не з`явилася, докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи наявні в матеріалах справи.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

05 червня 2017 року між ОСОБА_1 (Орендар) та Маяківською сільською радою (Орендодавець) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку, яка розташована на території Маяківської сільської ради: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:000:0227 для обслуговування нежитлової будівлі корівника чотирирядного, загальною площею 0,3569 га, нормативна грошова оцінка - 322266,17 грн. Договір укладено строком на 49 років.

Відповідно до пункту 9 вказаного Договору, орендна плата складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 9667,95 грн. за рік (805,66 грн. на місяць).

Згідно пункту 42 зазначеного вище Договору оренди землі, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Актом прийому-передачі земельної ділянки згідно договору від 05 червня 2017 року підтверджується факт передачі Орендодавцем та прийому ОСОБА_1 зазначеної вище земельної ділянки (а.с. 55).

Право власності позивачки на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 квітня 2017 року (номер запису права власності 20186857), що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом.

Листом від 15 січня 2020 року Маяківська сільська рада повідомила Слов`янське-Лиманське управління ГУ ДФС у Донецькій області про необхідність взяття на податковий облік та нарахування орендної плати фізичній особі ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що раніше земельні ділянки, передані їй в оренду, не були включені до переліку.

19 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області сформовано податкове повідомлення-рішення №13781-5533-0522, яким визначено позивачці розмір грошового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 9667,95 грн.

За результатами адміністративного оскарження зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, скарга позивачки - без задоволення.

Позивачка вважає, що оскільки дія договору оренди землі фактично почалася з моменту державної реєстрації (21 лютого 2019 року), у неї відсутній обов`язок сплати орендної плати за землю за 2018 рік, просить суд визнати протиправним та скасувати спірне податкове повідомлення-рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 16.1.4 п. 6.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За приписами ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

Положенням п.п. 14.1.14. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за; земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно з положеннями п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 271.1 ст.271 Податкового кодексу України базою оподаткування, є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Положеннями п. 274.1 ст.274 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше З відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Згідно з п. 281.1 ст. 281 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Статтею 285 Податкового кодексу України передбачено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців),

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Пунктом 287.1 ст 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруді (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно з статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Поряд з цим, під час розгляду заяви, судом встановлено наявність Узагальнюючої податкової консультації щодо сплати земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, права на яку у такої особи не оформлені, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 06 липня 2018 року №602.

Відповідно до цієї Узагальнюючої податкової консультації щодо сплати земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, права на яку у такої особи не оформлені, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 06 липня 2018 року №602 особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 ПКУдо моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу Українине повинна сплачувати земельний податок.

Згідно з п.53.1ст.53 Податкового кодексу України не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.

З аналізу наведених норм вбачається, що особа набуває статусу платника земельної ділянки лише у випадку оформлення права власності або користування на таку земельну ділянку.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є власницею нежитлової будівлі: корівник чотирирядний, загальною площею 1811,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі №1883 від 27 квітня 2017 року.

Договір оренди землі, між ОСОБА_1 та Маяківською сільською радою укладено 05 червня 2017 року.

При цьому, реєстрація права користування земельною ділянкою кадастровий номер 242, за договором від 05 червня 2017 року, здійснено 21 лютого 2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ст. 202 Земельного кодексу України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

У відповідності до ч. 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Аналізуючи наведені норми, особу, яка володіє нерухомим майном, яке розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не встановлені, неможливо вважати платником земельного податку в розумінні ст. 269 Податкового кодексу України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку, визначеному законом.

Пунктом 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника.

Таким чином, оскільки за позивачкою до лютого 2019 року не було зареєстровано право користування земельною ділянкою за кадастровим №:04:000:0227 площею 0,3569 га, в силу наведених вимог законодавства, вона не може вважатись платником земельного податку у 2018 році, що виключає нарахуванням сум податку оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно пункту 42 Договору оренди землі від 05 червня 2017 року, що укладений між позивачкою та Маяківською сільською радою, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Таким чином, контролюючий орган при визначенні спірних зобов`язань помилково врахував дату укладення договору оренди, як момент виникнення обов`язку орендаря нарахувати та сплатити орендну плату, без урахування відомостей щодо державної реєстрації речового права.

При цьому висновки Верховного Суду викладені у постановах по справі №809/3896/13-а від 14 липня 2020 року та по справі №826/27838/15 від 16 квітня 2019 року, на які посилається відповідач у відзиві на адміністративний позов, не можуть бути застосовані, оскільки у зазначених справах вирішувалося питання щодо обов`язку зі сплати податку за землю з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розміщено на цій землі, яке набуто до січня 2015 року, тобто до зміни правового регулювання пунку 287.6 статті 287 ПК України.

Відтак, судом під час розгляду справи не підтверджено правомірність нарахування податку відповідачем оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № 13781-5533-0522 від 19 лютого 2020 року прийнято безпідставно, без урахування всіх належних обставин для їх прийняття, є протиправними та підлягають скасуванню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Згідно положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування повністю податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № 13781-5533-0522 від 19 лютого 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв