Справа № 120/1563/19-а
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 120/1563/19-а

провадження № К/9901/31283/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А. суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 (головуючий суддя Совгира Д.І., судді Кузьменко Л.В., Франовська К.С.)

у справі № 120/1563/19-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

третя особа: ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування наказу.

І. РУХ СПРАВИ

1. У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Віннцькій області, в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 11.04.2019 №2-4776/15-19-СГ, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності);

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, як члену Фермерського господарства "Озерне-2015" (за межами населеного пункту, державної форми власності).

2. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.06.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2

3. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24.06.2019 у справі №120/1563/19-а позов задоволено повністю.

4. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 у справі №120/1563/19-а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.06.2019 скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

5. ОСОБА_1 з постановою суду апеляційної інстанції не погодилася, тому звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 у справі №120/1563/19-а та залишити в силі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.06.2019 у справі №120/1563/19-а.

6. До Верховного Суду від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги у повному обсязі.

7. Від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 28.09.2017 ОСОБА_1 , звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

9. Листом від 03.11.2017 №КО-18932/0-9711/6-17 у наданні такого дозволу відмовлено, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не подала документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

10. Бездіяльність відповідача щодо не розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а також відмову викладену у листі від 03.11.2017 №КО-18932/0-9711/6-17, позивач вважала протиправними, а тому звернулася до суду.

11. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі №802/2146/17-а позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності); визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління і Держгеокадастру у Вінницькій області в не наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), оформленої у вигляді листа від 03.11.2017 та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

12. На виконання судового рішення відповідач своїм листом від 12.02.2018 №КО-18929/0-443/0/95-18, повідомив, що у цьому випадку земельні ділянки надавалися у користування голові Tовариства з обмеженою відповідальністю «Озерне-2015» ОСОБА_2 , тому, відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту технічної документації із землеустрою.

13. Крім того, листом від 23.02.2018 №КО-18932/0-759/0/95-18, повідомив позивача, що в даному випадку земельні ділянки надавалися у користування голові Tовариства з обмеженою відповідальністю «Озерне-2015» ОСОБА_2 . Тому, відповідно до ч. 7 ст.118 ЗК України у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

14. Не погоджуючись із вищевказаними мотивами відмови позивач повторно оскаржив їх до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2018 у справі №802/1124/18-а позов задоволено частково. Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції в мотивувальній частині свого рішення вказав на протиправність відмов відповідача, викладених у виді листів, зобов`язав відповідача повторно розглянути клопотання позивача, надав правову оцінку обставинам справи, які відповідачем не оскаржено, а тому мали бути б використані відповідачем при повторному розгляді клопотання позивача.

15. 11.04.2019 Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області винесено наказ №2-4776/15-19-СГ, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Підставою для прийняття даного наказу стало те, земельна ділянка перебуває в користуванні ОСОБА_2 на підставі договорів оренди землі від 18.02.2015 №174 та №175 для ведення фермерського господарства, укладених з головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області, а відтак у гр. ОСОБА_1 відсутнє право користування (власності) щодо бажаної земельної ділянки, тому остання не може надаватися у власність відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про фермерське господарство» та ч. 5 ст. 116 ЗК України.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

16. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцій керувався тим, що наказ Головного управлінням Держземагенства у Вінницькій області від 11.04.2019 №2-4776/15-19-СГ прийнято з порушенням норм чинного законодавства України, а також те що відповідач повторно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, не визначених ч.7 ст.118 ЗК України.

Окружний адміністративний суд також врахував те, що спірні землі використовуються ОСОБА_2 на підставі договору оренди, отже не перебувають у нього у постійному користуванні, відсутні рішення про вилучення землі із постійного користування, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав у суб`єкта владних повноважень, при вирішення питання про надання дозволу, вимагати згоду у орендаря чи заяву про вилучення землі.

17. Суд апеляційної інстанції з такими висновками не погодився і, відмовляючи у задоволенні позову, керувався тим, що позивач претендує на земельну ділянку, яка перебуває на праві користування в ОСОБА_2 , який є головою Фермерського господарства "Озерне-2015" на підставі договорів оренди від 18.02.2015 №174 та № 175, укладених між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендарем). Враховуючи те, що матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази про припинення договорів оренди від 18.02.2015 №174 та №175, укладених між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендарем) у встановленому законом порядку, виділення спірної земельної ділянки іншій фізичній особі можливе лише після подання заяви про відмову від такої ділянки та припинення у встановленому законом порядку права користування цією земельною ділянкою.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ВІДЗИВУ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ

18. У касаційній скарзі позивач посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував того, що відмова відповідача не є мотивованою та не містить жодних аргументів, які би свідчили про законність оскаржуваного наказу, не ґрунтується на вимогах ч.7 ст.118 ЗК України та правових висновків Верховного Суду, та попередніх судових рішеннях у справах, які стосуються інтересів позивача.

Судом апеляційної інстанції не враховано висновків Верховного Суду, викладених в ухвалі від 18.01.2019 у справі №821/1234/18, ухвалі від 24.01.2019 у справі №821/1202/18 та постановах від 26.02.2019 у справі №802/721/18-а, від 26.02.2019 у справі №802/721/18-а.

19. За посиланням скаржника, згода землекористувача на етапі надання дозволу на розробку документації із землеустрою, або її відсутність, а також наявності договору оренди земельної ділянки не є підставою для відмови в наданні вищевказаного дозволу відповідачем, оскільки такі обставини суперечать ч.7 ст.118 ЗК України та суперечать висновкам Верховного Суду, викладених у постановах від 11.06.2019 у справі №826/841/17 та 14.08.2019 у справі №480/4298/18.

20. Апеляційний адміністративний суд не надав оцінку тому, що ОСОБА_2 надав нотаріальну згоду на надання дозволу позивачу, як члену фермерського господарства, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та у вказаній заяві вказав, що він не заперечує щодо вилучення земельної ділянки на користь позивача.

Апеляційною інстанцією не наведено мотивів не прийняття нотаріальної згоди третьої особи до уваги. ОСОБА_2 не заперечував щодо задоволення позову.

21. Скаржник вважає не вірним посилання відповідача в наказі, що земельна ділянка перебуває в користуванні гр. ОСОБА_2 , оскільки вона була надана для створення Фермерського господарства «Озерне-2015», та використовується саме Фермерським господарством «Озерне-2015». ОСОБА_2 є засновником вказаного фермерського господарства, що було підтверджено відповідними доказами, та не спростовано відповідачем.

22. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував наявності судового рішення, яке набрало законної сили, та стосується прав та інтересів позивача в цих правовідносинах, оскільки чергова відмова відповідача була видана саме на виконання судового рішення. Нових правовідносин між учасниками справи не виникало, а існували правовідносини, які були зумовлені не виконанням існуючого судового рішення.

23. У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає постанову суду апеляційної обґрунтованою, посилається на те, що спірна земельна ділянка належить на праві користування фермерському господарству, тому не може бути передана позивачу. Позовну вимогу про зобов`язання надати дозвіл відповідач вважає втручанням суду у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

VІ. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зауважити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди повинні перевіряти їх на відповідність того, чи прийняті (вчинені) останні з дотриманням усіх вимог, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України.

25. Відповідно до приписів ст. 31 ЗК України, землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Згідно зі ст. 32 Земельного кодексу України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" встановлено, що членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

26. Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Зі змісту ч. 6 ст. 118 ЗК України слідує, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Приписами абзацу першого ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

27. Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

28. При цьому ч. 7 ст. 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч. 7 ст. 118 ЗК України.

29. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

30. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

31. Верховний Суд зазначає, що основним питанням, яке постало перед судами попередніх інстанцій була перевірка та надання оцінки підставам відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проектів землеустрою.

32. Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для відмови відповідачем визначено те, що земельна ділянка, яку бажала отримати у власність ОСОБА_1 , перебуває у користуванні на умовах оренди в іншої особи.

33. У цій справі голова фермерського господарства «ОЗЕРНЕ-2015» ОСОБА_2 надав нотаріальну згоду на безоплатне вилучення частини земельної ділянки площею 2 га із орендованої земельної ділянки на користь ОСОБА_1 як члену фермерського господарства.

34. Також судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем прийнято повторно відмову від 11.04.2019 №2-4776/15-19-СГ без урахувань висновків рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2018 у справі №802/1124/18-а.

35. Слід відзначити, що обов`язковість судових рішень гарантується ст. 124 Конституції України. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Найважливішим результатом здійснення правосуддя адміністративними судами є ухвалення судового рішення.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права і згідно з конституційними засадами та принципами адміністративного судочинства є обов`язковим до виконання на всій території України.

36. Аналогічний правовий підхід викладено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", в якому Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено п. 1 ст. 1 Першого протоколу.

При цьому, визначальним принципом правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень, який заперечує проти позову, доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

37. Суд враховує ту обставину, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглядало подану позивачем заяву на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2018 у справі №802/1124/18-а і зазначеним судовим рішенням вже було визнано факт відповідності наданих позивачем документів вимогам ЗК України і вказано, що підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність могли бути виключно обставини, визначені ч. 7 ст. 118 ЗК України.

38. В контексті ж розгляду цієї справи, відповідач повторно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність без належного обґрунтування мотивів такої відмови, тим самим не врахувавши висновки, викладені в судовому рішенні у справі №802/1124/18-а

39. Таким чином, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області стосовно надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а також те, що зобов`язання відповідача судовим рішення по іншій адміністративній справі №802/1124/18-а повторно розглянути клопотання позивача знову призвело до прийняття необґрунтованої відмови та необхідності звернутися з цим адміністративним позовом, то належним способом захисту порушених прав позивача слугуватиме судове рішення про зобов`язання відповідача видати зазначений дозвіл.

40. Відповідно до ст. 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

41. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнято з дотриманням норм процесуального права, але помилково було скасовано апеляційним судом, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції -скасуванню, з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 345, 349, 352, 355, 356 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 у справі №120/1563/19-а - скасувати.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.06.2019 у справі №120/1563/19-а - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб