Справа № 440/5107/20
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/5107/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лазебної А.В.,

представника відповідача - Лазурович С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2020 року (згідно даних на поштовому конверті) ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про:

- визнання протиправними дій ГУ ДПС у Полтавській області щодо нарахування в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за платежем 00 "Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)" за період з 01.01.2017 по 15.05.2020 суми єдиного внеску в розмірі 31371,56 грн;

- зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській області здійснити корегування даних в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за платежем 00 "Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)" шляхом виключення нарахованої за період з 01.01.2017 по 15.05.2020 суми єдиного внеску в розмірі 31371,56 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на протиправність нарахування їй єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 31371,56 грн, зважаючи на не здійснення нею у період з 01.01.2017 по 15.05.2020 підприємницької діяльності та не отримання доходів від такої підприємницької діяльності. Зауважує, що після набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 №755-ІV позивач не зверталася до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру відповідно до вимог вказаного Закону. Відтак, автоматичне нарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснено контролюючим органом безпідставно.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/5107/20, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11:00 год 15.10.2020, яке відкладалось в зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному на 10:00 год 28.10.2020, та у подальшому, на 10:00 год 11.11.2020.

07.10.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивач продовжує перебувати на обліку в контролюючому органі як фізична особа-підприємець (стан 11). Відтак, з огляду на приписи абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI позивачу проведено нарахування в інтегрованій картці платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 "ЄСВ для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність", сума недоїмки за зобов`язаннями, нарахованими за період з 01.01.2013 по 21.07.2020 складає 31541,56 грн /а.с. 54-55/.

Позивач своїм правом на надання відповіді на відзив не скористалася.

В судове засідання 11.11.2020 позивач не з`явилась, будучи належно повідомленою про дату час та місце його проведення. ОСОБА_1 направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а також розглянути справу №440/5107/20 за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.11.2020 проти задоволення позову заперечувала з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 17.12.1996 пройшла передбачену чинним на той час законодавством процедуру державної реєстрації, набула правового статусу суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, з постановленням на облік як платника податків і зборів /а.с. 9/.

Рішенням пенсійного органу від 31.07.2013 №701 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до СПД-ФО ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн.

Позивач проти правомірності прийняття вказаного рішення будь-яких заперечень у позовній заяві не висловлює та суму застосованих до неї цим рішенням штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн не оскаржує.

12.03.2014 державним реєстратором відносно СПД-ФО ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0003638 про включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним /а.с. 10/.

У подальшому, 15.05.2020 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №2003638 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_1 /а.с. 10/.

Між тим, контролюючим органом позивачу здійснювалися наступні нарахування в інтегрованій картці платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 "ЄСВ для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність":

- 09.02.2018 - 8448,00 грн (за 2017 рік - 704,00 грн х 12 місяців = 8448,00 грн);

- 19.04.2018 - 2457,18 грн (за І квартал 2018 року - 819,06 грн х 3 місяці = 2457,18 грн);

- 19.07.2018 - 2457,18 грн (за ІІ квартал 2018 року - 819,06 грн х 3 місяці = 2457,18 грн);

- 19.10.2018 - 2457,18 грн (за ІІІ квартал 2018 року - 819,06 грн х 3 місяці = 2457,18 грн);

- 21.01.2019 - 2457,18 грн (за ІV квартал 2018 року - 819,06 грн х 3 місяці = 2457,18 грн);

- 19.04.2019 - 2754,18 грн (за І квартал 2019 року - 918,06 грн х 3 місяці = 2754,18 грн);

- 19.07.2019 - 2754,18 грн (за ІІ квартал 2019 року - 918,06 грн х 3 місяці = 2754,18 грн);

- 21.10.2019 - 2754,18 грн (за ІІІ квартал 2019 року - 918,06 грн х 3 місяці = 2754,18 грн);

- 20.01.2020 - 2754,18 грн (за ІV квартал 2019 року - 918,06 грн х 3 місяці = 2754,18 грн);

- 21.04.2020 - 2078,12 грн (за січень-лютий 2020 року - 1039,06 грн х 2 місяці = 2078,12 грн).

Як наслідок, згідно даних інтегрованої картки платника за позивачем обліковується сума недоїмки за зобов`язаннями по єдиному соціальному внеску за період з 01.01.2013 по 21.07.2020 у розмірі 31541,56 грн, що виникла у зв`язку з прийняттям наведеного рішення пенсійного органу від 31.07.2013 №701 та здійснених контролюючим органом нарахувань ЄСВ за період 2017-2019 роки та січень-лютий 2020 року /а.с. 56-69/.

При цьому, ГУ ДФС у Полтавській області та, у подальшому, його правонаступником ГУ ДПС у Полтавській області відносно позивача були винесені наступні вимоги про сплату боргу (недоїмки): - від 21.11.2018 №Ф-176-17 на суму 15819,54 грн; - від 21.02.2019 №Ф-176-17 на суму 18446,72 грн; - від 22.05.2019 №Ф-176-17 на суму 21200,90 грн; - від 18.11.2019 №Ф-176-17 на суму 26709,26 грн, які направлялися на адресу ФО-П ОСОБА_1 , однак не були отримані останньою та, як наслідок, повернулися до контролюючого органу без вручення їх адресату /а.с. 113-116/.

Будучи необізнаною про існування зазначених вимог про сплату боргу (недоїмки), при цьому, дізнавшись про облікування в інтегрованій картці платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 "ЄСВ для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" заборгованості по зобов`язаннях з єдиного соціального внеску, позивач звернулася до суду з позовом про визнання протиправними дій ГУ ДПС у Полтавській області щодо нарахування в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за платежем 00 "Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)" за період з 01.01.2017 по 15.05.2020 суми єдиного внеску у розмірі 31371,56 грн; зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській області здійснити корегування даних в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за платежем 00 "Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)" шляхом виключення нарахованої за період з 01.01.2017 по 15.05.2020 суми єдиного внеску у розмірі 31371,56 грн.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон №2464-VІ).

Приписами пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Отже, єдиний соціальний внесок повинні сплачувати, зокрема фізичні особи-підприємці.

Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV, який набув чинності з 01.07.2004 (в редакції, чинній станом на 31.03.2005 (далі - Закон №755-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №755-IV державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону №755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем (далі заявник), повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи:

- заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця;

- копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів;

- документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону №755-IV державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Частиною третьою статті 46 Закону №755-IV встановлено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Отже, державна реєстрація засвідчує не тільки факт припинення статусу підприємця, але і його набуття.

Позивач після початку дії Єдиного державного реєстру не вчиняла жодних дій щодо набуття статусу фізичної особи-підприємця, заяв та документів державному реєстратору не подавала.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №755-IV державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом №755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01.07.2004) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону №755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону №755-IV).

03.03.2011 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання" від 01.07.2010 №2390-VI, яким було внесено зміни до Закону №755-IV.

Пунктами 2-4 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI (в редакції до 25.04.2014) було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас, пунктом 8 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01.07.2004, визначений пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2390-VI, закінчився 03.03.2012. При цьому, цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01.07.2004, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість, відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №260/81/19, у якій також наголошено на наступному.

25.04.2014 набрав чинності Закон України від 25.03.2014 №1155-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру" (далі - Закон №1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону №755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

До того ж Законом № 1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI.

З пояснювальної записки до проекту Закону №1155-VII вбачається, що Закон №2390-VI має низку прогалин, що негативно впливає на права та законні інтереси суб`єктів господарювання. Зокрема, Законом №2390-VI не встановлені кінцеві терміни передачі тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомостей про суб`єктів господарювання, які не включені до ЄДР, а також включення державними реєстраторами таких відомостей до ЄДР. З огляду на зазначене робота тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій, а також процес включення може затягнутись на невизначений час. Водночас на законодавчому рівні не визначено механізм включення до ЄДР відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за їх зверненнями (у разі якщо відомості про них ще не передані тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями державним реєстраторам або з будь-яких обставин не включені державними реєстраторами до реєстру за результатами виконання Закону № 2390-VI). Ураховуючи, що проведення будь-якої реєстраційної дії, передбаченої Законом №755-IV, можливо лише щодо юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких містяться в ЄДР, суб`єкти господарювання до моменту їх включення не можуть: зареєструвати зміни до своїх установчих документів та змінити відомості про себе; припинити свою діяльність; отримати виписку, витяг, довідку з ЄДР.

Також у пояснювальній записці до проекту Закону №1155-VII указано, що реалізація Закону №2390-VI на практиці виявилась частково неможливою з огляду на таке:

1) за результатами звірення даних відомчих реєстрів (бази даних реєстрів, журнали реєстрації, обліку тощо) органів статистики, державної податкової служби та Пенсійного фонду України з даними ЄДР до тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій передано відомості про: 561 089 юридичних осіб, які не включені до ЄДР, в 74 886 з яких відсутні відомості про коди об`єктів адміністративно-територіального устрою України; 492 808 фізичних осіб - підприємців, які не включені до ЄДР, у 177 376 з яких відсутні відомості про коди об`єктів адміністративно-територіального устрою України. Зазначене унеможливлює ідентифікацію територіальної належності таких суб`єктів господарювання та включення до ЄДР за місцезнаходженням юридичної особи та за місцем проживання фізичної особи - підприємця відповідно до статті 5 Закону № 755-IV;

2) прийняття рішення тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями щодо вибору відомостей, які отримані від різних уповноважених органів та підлягають включенню до ЄДР, в разі якщо юридична особа/фізична особа - підприємець має однаковий код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків, але при цьому відомості про її місцезнаходження/місце проживання та дату реєстрації не збігаються, у більшості випадків носить суб`єктивний характер та призводить до наповнення ЄДР недостовірною інформацією.

Основною метою проекту Закону №1155-VII є продовження процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані до 01.07.2004 та до цього часу не подали державному реєстратору про себе відомості.

Для досягнення цієї мети Законом №1155-VII внесені зміни до розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VІ щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання", які дозволять проводити включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до ЄДР.

У рішенні ЄСПЛ від 20.01.2012 у справі "Рисовський проти України" підкреслено особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (пункт 70).

За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа "Серков проти України", заява №39766/05, пункт 43).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01.07.2004 ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені законами №2390-VI та №1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01.07.2004, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Велика Палата Верховного Суду також підкреслила, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

При цьому, застосовними в цій справі є висновки ЄСПЛ у справі "Серков проти України", оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що 03.06.2020 набрав чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13.05.2020 №592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі - Закон №592-ІХ), відповідно до положень якого розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI доповнено пунктом 9-15.

Так, згідно з абзацами 1 та 2 пункту 9-15 Закону № 2464-VI (у редакції Закону №592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом №592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом №592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

З пояснювальної записки до проекту Закону №592-ІХ вбачається, що його прийняття було обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відсутність офіційного підтвердження у позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Як вже зазначалось, позивач не зверталась до державного реєстратора із жодними заявами та не отримувала нового свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка, як передбачено Законом №755.

Суд зауважує, що у період виникнення заборгованості по зобов`язаннях з ЄСВ у ОСОБА_1 було відсутнє як нове свідоцтво про реєстрацію її як фізичної особи-підприємця в силу закону, так і не діяло раніше отримане свідоцтво про державну реєстрацію останньої в якості суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи, оскільки 12.03.2014 державним реєстратором відносно СПД-ФО ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0003638 про включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним /а.с. 10/.

З огляду на це, повноважень на здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 у спірному періоді не мала.

В свою чергу, відповідачем до суду не надано доказів здійснення позивачем, як фізичною особою-підприємцем, у спірному періоді підприємницької діяльності та отримання від такої діяльності доходів.

Проведення контролюючим органом перевірок стосовно підприємницької діяльності позивача за період нарахування єдиного внеску в розмірі 31371,56 грн судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що за відсутності зареєстрованого статусу ФОП та реального провадження підприємницької діяльності з отриманням відповідного доходу позивач не мала у спірному періоді (з 01.01.2017 по 15.05.2020) обов`язку зі сплати єдиного внеску, а тому контролюючим органом безпідставно здійснено нарахування ОСОБА_1 ЄСВ за період 2017-2019 роки та січень-лютий 2020 року в сумі 31371,56 грн.

Суд зазначає, що організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), визначено Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 (далі - Порядок №422).

Відповідно до положень підпункту 1 пункту 1 розділу ІІ Порядку №422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов`язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України. Зміни до реєстрів операцій та показників вносяться не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем впровадження нових операцій та/або показників.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Згідно з абзацом 2 підпункту 2 пункту 1 розділу VІ Порядку №422 первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є, зокрема, рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені / суми єдиного внеску за результатами судового оскарження).

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу V Порядку №422 не пізніше наступного робочого дня після дня вручення платнику податків податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску або отримання інформації про їх вручення працівник структурного підрозділу, який склав документ, вносить дату вручення документа до підсистеми, що забезпечує відображення результатів КПР.

Інформація про виявлені заниження податкових зобов`язань в розрізі податкових (звітних) періодів/податкових декларацій (розрахунків) та граничні строки сплати таких зобов`язань враховуються при розрахунку суми пені в ІКП.

Сума пені з податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору переноситься до ІКП одночасно з внесенням до підсистеми, що забезпечує відображення результатів КПР, дати вручення податкового повідомлення-рішення.

Після внесення до підсистеми, що забезпечує відображення результатів КПР, інформації про дату вручення податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску облікові показники щодо донарахованих/зменшених органом ДФС грошових зобов`язань, єдиного внеску, зменшення суми бюджетного відшкодування, відмови у бюджетному відшкодуванні, зменшення суми від`ємного значення ПДВ, врахованого у зменшення податкового боргу, одночасно переносяться до ІКП та відображаються датою граничного строку сплати/зменшення з використанням відповідних облікових показників (кодів операцій).

До настання граничного строку сплати/зменшення донараховані/зменшені суми за відсутності процедури адміністративного або судового оскарження не беруть участі у розрахунках.

Згідно з пунктом 4 розділу V Порядку №422 працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати КПР.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску створює певні наслідки для платника та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу/недоїмки з єдиного внеску, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа №825/999/17), від 26 лютого 2019 року (справа №805/4374/15-а), від 25 березня 2020 року (справа №826/9288/18).

У справі, що розглядається, суд дійшов висновку про відсутність у позивача у спірному періоді (з 01.01.2017 по 15.05.2020) обов`язку зі сплати єдиного внеску та, як наслідок, безпідставність здійснення контролюючим органом нарахування ОСОБА_1 ЄСВ за період 2017-2019 роки та січень-лютий 2020 року в сумі 31371,56 грн.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що ГУ ДФС у Полтавській області та у подальшому, його правонаступником ГУ ДПС у Полтавській області відносно позивача були винесені наступні вимоги про сплату боргу (недоїмки): - від 21.11.2018 №Ф-176-17 на суму 15819,54 грн; - від 21.02.2019 №Ф-176-17 на суму 18446,72 грн; - від 22.05.2019 №Ф-176-17 на суму 21200,90 грн; - від 18.11.2019 №Ф-176-17 на суму 26709,26 грн, які за виключенням 170,00 грн штрафних санкцій, застосованих рішенням пенсійного органу від 31.07.2013 №701, складають безпідставно нарахований ОСОБА_1 ЄСВ за відповідний спірний період.

Вказані вимоги направлялися на адресу ОСОБА_1 , однак не були отримані останньою та, як наслідок, повернулися до контролюючого органу без вручення їх адресату.

За приписами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочнства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд, керуючись вказаною нормою, а також з метою належного та повного захисту порушених прав ОСОБА_1 вважає за доцільне вийти за межі заявлених позовних вимог та задовольнити їх шляхом:

- визнання протиправними дій ГУ ДПС у Полтавській області щодо нарахування в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за платежем "Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність" суми єдиного внеску в розмірі 31371,56 грн;

- зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за платежем "Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність" шляхом виключення нарахованої суми єдиного внеску в розмірі 31371,56 грн;

- визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 №Ф-176-17 в частині недоїмки у розмірі 15819,54 грн;

- визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 21.02.2019 №Ф-176-17 в частині недоїмки у розмірі 18276,72 грн;

- визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.05.2019 №Ф-176-17 в частині недоїмки у розмірі 21030,90 грн;

- визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2019 №Ф-176-17 в частині недоїмки у розмірі 26539,26 грн.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору, сплачені згідно квитанції №8812 від 10.09.2020, у розмірі 840,80 грн /а.с. 6/.

У прохальній частині позовної заяви позивачем також заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл вказаних витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи частина перша статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу /частина третя статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України/.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною п`ятою цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами частина шоста статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з поданням даного позову ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу - 2000,00 грн, що підтверджується: - договором про надання правничої (правової) допомоги від 07.09.2020 /а.с. 43/; - актом прийому-передачі наданих послуг від 09.09.2020 /а.с. 44/; - квитанцією від 09.09.2020 /а.с. 45/.

Клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України не заявлялось, а тому витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи висновок суду про задоволення позову та понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу - 2000,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Полтавській області щодо нарахування в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за платежем "Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність" суми єдиного внеску в розмірі 31371,56 грн (тридцять одна тисяча триста сімдесят одна гривня п`ятдесят шість копійок).

Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за платежем "Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність" шляхом виключення нарахованої суми єдиного внеску в розмірі 31371,56 грн (тридцять одна тисяча триста сімдесят одна гривня п`ятдесят шість копійок).

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 21 листопада 2018 року № Ф-176-17 в частині недоїмки у розмірі 15819,54 грн (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень п`ятдесят чотири копійки).

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 21 лютого 2019 року № Ф-176-17 в частині недоїмки у розмірі 18276,72 грн (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят шість гривень сімдесят дві копійки).

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 22 травня 2019 року № Ф-176-17 в частині недоїмки у розмірі 21030,90 грн (двадцять одна тисяча тридцять гривень дев`яносто копійок).

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 18 листопада 2019 року № Ф-176-17 в частині недоїмки у розмірі 26539,26 грн (двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять дев`ять гривень двадцять шість копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та професійної правничої допомоги в розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 .

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16 листопада 2020 року.

Суддя О.В. Гіглава