Справа № 400/1442/20
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 р. № 400/1442/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Артилерійська, 18, офіс 5, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Центрального ВДВС у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з вимогами (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про:

- Визнання дій державного виконавця щодо визначення розміру мінімальних витрат на виконавче провадження та розміру виконавчого збору по виконанню виконавчого листа № 2-1322/11 протиправними;

- Визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про стягненню виконавчого збору від 10.03.2020 року по ВП № 56218656;

- Визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2020 року по ВП № 61505424

- Визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 10.03.2020 року по ВП № 61505424 про арешт майна боржника;

- Визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 16.03.2020 року по ВП № 61505424 про арешт коштів боржника;

- Визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 16.03.2020 року по ВП № 61550288 про стягнення виконавчого збору.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що оскільки в 2017 році Позивачка стала власником іпотечного майна (але про обтяження іпотекою дізналася пізніше, ніж у неї виникло право власності на це майно), 06.09.2018 року Позивача було замінено стороною боржником у Виконавчому проваджені № 56218656. В рамках цього виконавчого провадження держаним виконавцем незаконно, на думку Позивача, винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 121 813, 20 грн це 10% від суми кредитної заборгованості по кредитному договору, а не від суми вартості іпотечного майна, на яке повинно бути звернуто стягнення за рішенням суду № 2-1322/11. Таким чином, Позивач вважає, шо державним виконавицям невірно визначена сума виконавчого збору та витрати на виконавче провадження. Окрім цього, сама постанова про стягнення виконавчого збору винесена 10.03.2020 року у день, коли винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, без здійснення Відповідачем будь-яких виконавчих дій з примусової реалізації іпотечного майна. Цього ж дня 10.03.2020 року держаним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника. Позивач зазначає, що при умові того, що 10.03.2020 року Стягувач подав заяву про повернення виконавчого документа та державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа за заявою стягувача, то 10.03.2020 року у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про накладення арешту на майно позивача.

Оскільки постанова про стягнення виконавчого збору від 10.03.2020 року у ВП № 56218656 винесена незаконно, то як наслідок, виконавче провадження по її виконанню, відкрите 10.03.2020 року постановою про відкриття виконавчого провадження № 61505424, є незаконним та постанова про відкриття виконавчого провадження належить скасуванню. Окрім того, належить скасуванню й постанова про накладення арешту на все майно Позивача в межах виконавчого провадження № 61505424. Державним виконавцем не враховано, що Позивач є майновим поручителем, а відтак несе відповідальність виключно в межах предмету іпотеки, а у даному випадку державний виконавець накладає на все майно Позивача арешт навіть на соціальний пенсійний рахунок, позбавляючи Позивача коштів на існування. Державний виконавець не надіслав на адресу позивача жодної постанови, чим грубо порушує його права. 16.03.2020 року держаним виконавцем при повторному зверненні Стягувача з виконавчим листом № 2-1322/11 до виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № 61550288, в рамках якого державний виконавець знов виносить постанову про стягнення виконавчого збору на суму 121 813,20 грн, що є незаконним. Державний виконавець не здійснив жодних заходів щодо примусового виконання рішення суду, не повідомив Позивача-боржника про наявність винесених ним постанов, не надав строк для добровільного виконання, таким чином постанова про стягнення виконавчого збору в межах ВП № 61550288 належить скасуванню.

Відповідач надав до суду Відзив на позовну заяву (а. с. 67-68 ) з додатками (а. с. 103-130), де висловив свою позицію проти заявленого позову. Вважає, що позовні вимоги безпідставні та не належать задоволенню.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

На підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.05.2011 року видано виконавчий лист № 2-1322/11, який пред`явлено стягувачем ПАТ «ДЕІ банк України» на виконання до Відповідача та 19.04.2018 р. відкрито виконавче провадження ВП 56218656 (а. с. 15).

У виконавчому листі Судом зазначено звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю у АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_2 на праві власності, за оціночною ціною встановленою сторонами в іпотечному договорі в 1 785 400 грн (один мільйон сімсот вісімдесят п`ять тисяч чотириста) грн. 00 коп., шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в рахунок виконання зобов`язання за кредитним договором № 6207К13 від 23.07.2007 року в сумі 1 218 132 грн 07 коп.(а. с. 17-19).

Боржником у виконавчому листі зазначена ОСОБА_2

19.09.2019 року Постановою державного виконавця, на підставі Ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.09.2019 року, змінено боржника у ВП № 56218656 ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (а. с. 21).

10.03.2010 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у ВП № 56218656 (а. с. 21) та про повернення виконавчого документа стягувачеві, де в п. 3 зазначено, що постанову про стягнення з боржника виконавчого збору належить вивести в окреме виконавче провадження (а. с. 22).

10.03.2020 року на виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 56218656 державним виконавцем винесено постанову по відкриття виконавчого провадження за № 61505424 (а. с. 77).

В межах примусового виконання ВП № 61505424 державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 (а. с. 78), та Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а. с. 79).

16.03.2020 року держаним виконавцем при повторному зверненні Стягувача з виконавчим листом № 2-1322/11 до виконавчої служби було відкрито виконавче провадження ВП № 61550288 (а. с. 26).

В межах ВП № 61550288 державний виконавець 16.03.2020 року виносить постанову про стягнення виконавчого збору на суму 121 813,20 грн (а. с. 81).

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII (далі - Закон № 1404 в редакції на час виникнення правовідносин) передбачено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 42 Закону № 1404 кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Аналіз наведеного свідчить про те, що сума виконавчий збору, яка зазначається у постанові про відкриття виконавчого провадження, є максимально припустимою, яка може бути стягнута державним виконавцем у результаті успішного примусового виконання рішення, за виконання якого передбачається справляння виконавчого збору.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Розділом VII Закону № 1404 визначений порядок звернення стягнення на майно боржника, так, ст. 48 передбачений алгоритм дій виконавця при звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, ст. 50 - Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна фізичної особи, а ст. 51 передбачений алгоритм послідовних дій виконавця при зверненні стягнення на заставлене майно.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. У частині 5 цієї статті законодавець визначив правило розподілу коштів які були вилучені від реалізації заставленого майна, а саме: За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Окрім того, частина 7 ст. 51 Закону № 1404 зазначає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Аналіз наведених норм дає підстави суду вважати, що обов`язковими умовами стягнення (визначення суми) виконавчого збору, з продажу іпотечного майна є: 1 ) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень 2) фактичне виконання судового рішення шляхом організації прилюдних торгів (як це прямо передбачено рішенням суду що перебувало на виконані). 3) після продажу заставленого майна визначити суду виконавчого збору який належить стягненню.

Відтак, за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про звернення стягнення на заставлене майно ( майно що перебуває в іпотеці) є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення суду, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично отриманої суми від реалізації предмета іпотеки.

З матеріалів виконавчого провадження № ВП 56218656 встановлено, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю у АДРЕСА_2 .

Як вбачається з відомостей про виконавче провадження ВП № 56218656 (а. с. 23), держаним виконавцем за період знаходження виконавчого листа на виконані з 19.04.2018 року по 10.03.2020 року (два роки) прилюдні торги так і не були організовані, майно не передавалося на реалізацію, предмет іпотеки не реалізовувався.

Враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові від 10.03.2020 року про стягнення виконавчого збору, тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404.

Крім того, відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404 без реального стягнення суми боргу з боржника у даному випадку при повернені виконавчого документа стягувачу за його заявою, держаним виконавцем створені умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору, а при виведені постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження № ВП 61505424 створені умови стягнення суми виконавчого збору без реального виконання рішення суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про помилковість доводів відповідача про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того, чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом.

Така позиція суду відповідає правій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.04.2018 року у справі № 761/11524/15-ц (провадження № 61-1788св17).

Окрім того, аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Великої Палати Верховного суду по справі № 2540/3203/18, яка у відповідності до п. 5 ст. 242 КАС України має бути врахована судом при винесенні рішення.

Крім того, у відповідності до положень ч. 3 ст. 40 Закону № 1404, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначені Позивачем дії державного виконавця щодо порядку винесення постанов від 13.03.2020 року та 16.03.2020 року про стягнення виконавчого збору не відповідають вимогам Закону № 1404, оскільки постанови про стягнення виконавчого збору винесені у виконавчих провадженнях ВП № 56218656 та ВП № 61550288 є передчасними, тобто винесені до моменту продажу предмета іпотеки. Саме сума реалізованого майна у даному випадку є визначальною величиною задля правильного відрахування сум виконавчого збору.

Згідно з Законом № 1404 виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який встановлює право державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору лише після закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа.

Станом на 10.03.2020 року та 16.03.2020 рок (дати винесення постанов про стягнення виконавчого збору) державним виконавцем не було стягнуто в примусовому порядку сум згідно виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва.

Беручи до уваги викладене в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про наявність правових підстав для визнання неправомірними дій головного державного виконавця щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору від 10.03.2020 року в межах виконавчого провадження ВП № 56218656 та від 16.03.2020 року в межах виконавчого провадження ВП № 61550288, визнання протиправними та скасування вказаних постанов про стягнення виконавчого збору.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2020 року, про арешт майна боржника від 10.03.2020 року, про арешт коштів боржника від 16.03.2020 року, які були винесені в межах виконавчого повалення ВП № 61505424 на виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору ВП № 56218656, суд вважає, що вони належать скасуванню, оскільки винесені на виконання виконавчого документа, який скасовано в судовому порядку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надала квитанції про сплату судового збору в загальній сумі 5800,13 грн (а. с. 27, 35, 82а, 91), що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Артилерійська, 18, офіс 5, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 35065742) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Власенка Віталія Вікторовича щодо визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору з боржника під час примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.05.2011 року у справі № 2-1322/11 за позовом ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Власенка Віталія Вікторовича від 10.03.2020 року ВП № 56218656 про стягнення виконавчого збору.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Власенка Віталія Вікторовича від 10.03.2020 року ВП № 61505424 про відкриття виконавчого провадження.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Власенка Віталія Вікторовича від 10.03.2020 року ВП № 61505424 про арешт майна боржника.

6. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Власенка Віталія Вікторовича від 16.03.2020 року ВП № 61505424 про арешт коштів боржника.

7. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Власенка Віталія Вікторовича від 16.03.2020 року ВП № 61550288 про стягнення виконавчого збору.

8. Стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Артилерійська, 18, офіс 5, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 35065742) судовий збір у сумі 5800,13 грн (п`ять тисяч вісімсот грн 13 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 13.11.2020 р.

Суддя Н. В. Лісовська

.