Справа № 540/2543/19
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2543/19
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі Підприємець) звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Херсонській області №ХС4620/1818/АВ/П/ТД-ФС від 01.11.2019 року про накладення штрафу за допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки інспекційне відвідування та розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено відповідачем з порушенням встановленої процедури.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки перевірка та розгляд справи про адміністративне правопорушення проведені відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, а матеріали справи не містять доказів проходження прибиральницею стажування, підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційний скарзі Підприємець, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення та постановити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що прийняттю оскаржуваної постанови передує обов`язок суб`єкта владних повноважень встановити факт невиконання підприємцем вимог припису про усунення виявлених порушень, який у даному випадку взагалі не складався.

Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги надані відповідачем докази, зокрема відеоматеріали, оскільки останні не вручались позивачу та не відображались в акті перевірки в якості додатків.

Крім того апелянт звернув увагу суду апеляційної інстанції, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12 грудня 2019 року №378-IX внесено зміни до ст. 265 КЗпП України, яким пом`якшено відповідальність суб`єктів господарювання за відповідне правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держпраці у Херсонській області зазначило, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити судове рішення без змін.

Фактичні обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в органах державної фіскальної служби України на спрощеній системі оподаткування та сплачує єдиний податок другої групи, господарська діяльність пов`язана з діяльністю ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

У період з 17.09.2019 року по 20.09.2019 року фахівцем Управління Держпраці у Херсонській області, на підставі службового посвідчення №1818, відповідно до ст.259 КЗпП України, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26 квітня 2017 року №295, проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет додержання останньою вимог законодавства про працю.

За результатами проведеної перевірки складено акт інспекційного відвідування №ХС4620/1818/АВ від 20.09.2019р., за висновком якого ФОП ОСОБА_1 допустила до роботи працівника прибиральницю ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, що є порушенням вимог ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови КМУ №413.

На підставі встановлених перевіркою порушень Управлінням Держпраці у Херсонській області прийнято постанову №ХС4620/1818/АВ/П/ТД-ФС від 01.11.2019 року, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 125 190 грн.

Законність вказаної постанови є предметом спору у даній справі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та висновки суду апеляційної інстанції.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені, крім Конституції України, Кодексом законів про працю України.

Так, частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 фахівцями Головного управління Держпраці у Херсонській області встановлено факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, внаслідок чого підприємця притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у сумі 125 190 грн.

Судова колегія зазначає, що позивачем не заперечується факт наявності виявленого порушення вимог законодавства про працю - фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. Суть даного спору полягає у правомірності дотримання відповідачем порядку проведення інспекційного відвідування, розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також застосування санкції, передбаченої ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Надаючи оцінку правомірності проведення інспекційного відвідування, судова колегія зазначає, що пп. 1, 3 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю №823 від 21.08.2019 року інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи наказу №925 від 17.09.2019 року, підставою для проведення інспекційного відвідування визначено пп. 1, 3 п. 5 Порядку №823, а також звернення працівників про порушення стосовно них законодавства про працю, а саме, звернення: гр. ОСОБА_3 від 30.08.2019 року, гр. ОСОБА_4 від 09.09.2019 року, гр. ОСОБА_5 від 09.09.2019 року, гр. ОСОБА_6 від 09.09.2019 року (а.с.39 - 43).

При цьому зі змісту звернень вбачається, що вказані особи скаржаться на затримки розрахунку при звільненні, неналежні умови праці, затримку заробітної плати, використання праці осіб, трудові відносини з якими не оформлені, а також праці неповнолітніх.

Факт працевлаштування осіб, що подали звернення, підтверджено позивачем під час перевірки та зафіксовано відеоматеріалами, доданими до акту перевірки.

Вказане свідчить про правомірність призначення інспекційного відвідування позивача з підстав, передбачених пп. 1, 3 п. 5 Порядку №823.

Стосовно порядку проведення перевірки, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Порядку №823 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Згідно п.8 Порядку №823 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Стаття 12 Конвенції Міжнародної організації праці N 81 1947 року "Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" (ратифікована Законом України N 1985-IV від 08 вересня 2004 року) передбачає, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ІІ) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; ІІІ) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

Наведені положення Конвенції також кореспондують з приписами п.10 Порядку №823 щодо прав інспекторів Держпраці.

Позивачем в позовній заяві та апеляційній скарзі зазначалось, що вона участь в інспекційному відвідуванні не приймала, з направленням на перевірку не ознайомлювалась, однак вказане спростовується відео матеріалами, доданими до Акту перевірки (відеофайл "VID_20190917_150202" з 06 сек. по 43 сек.), на яких особа жіночої статі не заперечує проти звернення до неї за ім`ям « ОСОБА_7 », представляється зазначеним ім`ям, знайомиться з посвідченнями інспекторів контролюючого органу, а також з направленням на проведення інспекційного відвідування.

Крім того, позивачем подано пояснення до акту та датованими першим днем інспекційного відвідування (а.с.64) за її підписом.

За наслідком дослідження доданих до матеріалів перевірки відеоматеріалів (відео файли: "VID_20190917_144545", "VID_20190917_145020", "VID_20190917_150202", "VID_20190917_151121", "video-383702e5adced3547de53d-V") вбачається, що посадові особи відповідача неодноразово зазначали, хто вони та пред`являли посвідчення як працівникам об`єкта перевірки, так і самій позивачці. Більш того, під час перегляду зазначеного вище відрізку відео файлу судовою колегією встановлено, що позивачка навіть зачитує імена інспекторів з їх посвідчень.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що вказані відеозаписи не можуть вважатись належним доказом, оскільки до акту інспекційного відвідування у порушення вимог п. 22 Порядку не додано вказаних відеозаписів.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що у акті інспекційного відвідування є відмітка про здійснення процесу фіксування засобами відеотехніки. Також відповідачем наданий до суду першої інстанції диск з відеозаписами, на якому проставлено номер акту - №ХС4620/1818/АВ.

З огляду на зазначене, у суду відсутні підстави не приймати надані відповідачем відеозаписи у якості доказів.

Крім того апелянтом зазначено, що за наслідком встановленого порушення відповідач повинен був спочатку винести припис.

Судова колегія відхиляє вказаний довід апелянта, оскільки в даному випадку контролюючим органом застосовано санкцію за виявлене порушення законодавства про працю, а не за невиконання припису.

Також апелянтом зазначено, що оскільки ним отримано відзив без долучених документів, то суд першої інстанції не повинен був брати до уваги такі докази без підтвердження надсилання їх копій учасникам справи.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем виконано свій обов`язок щодо направлення відзиву іншим учасникам справи, що підтверджується фіскальним чеком (а.с. 72).

Судова колегія зауважує, що додані до відзиву докази стосувались матеріалів перевірки позивача та при бажанні їх отримати, позивач мав змогу реалізувати свій намір у будь-який час, однак з невідомих для суду причин проявив бездіяльність.

Крім того, ч. 1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Резюмуючи викладене, судова колегія зазначає, що посилання позивача на окремі процедурні порушення при здійсненні інспекційного відвідування не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача, оскільки не доводять відсутності факту порушення.

Стосовно посилань позивача на те, що діюча з 02.02.2020 року редакція ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачає застосування до позивача відповідальність у вигляді попередження, то судова колегія їх відхиляє, оскільки за приписами ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В даному випадку, суд першої інстанції не вирішував питання щодо застосування до позивача санкцій ч. 2 ст. 265 КЗпП України у відповідній редакції, а надавав оцінку правомірності дій контролюючого органу у певний період часу.

Зважаючи, що на час винесення постанови №ХС4620/1818/АВ/П/ТД-ФС від 01.11.2019 року редакція абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачала відповідальність у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, постанова Головного управління Держпраці у Херсонській області №ХС4620/1818/АВ/П/ТД-ФС від 01.11.2019 року про застосування до позивача штрафу є правомірною.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.