Справа № 400/1590/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1590/20
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді доповідача - Димерлія О.О.

суддів Єщенка О.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року по справі № 400/1590/20 за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася з позовною заявою до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), у якій з урахуванням уточнень просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 25 березня 2020 року ВП № 61639222 та від 17 квітня 2020 року ВП № 6163922;

- визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 25 березня 2020 року ВП № 6163922.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною, оскільки відповідно до ст. 157 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню, а згідно з ст. 27 ч. 5 п. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

У зв`язку із зазначеним вважає постанови про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не законними та такими, що підлягають скасуванню.

За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом від 26 червня 2020 року по справі № 400/1590/20 прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оскаржувані постанови не порушують прав ОСОБА_1 , оскільки винесені в рамках виконавчого провадження, яке на час звернення позивачкою до суду є закінченим.

Не погоджуючись частково з рішенням суду першої інстанції, позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та прийняття незаконного рішення.

В апеляційній скарзі зазначено, що вирішуючи спір і відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не розглянув вимогу щодо визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 17 квітня 2020 року ВП № 6163922, яка міститься в заяві про усунення недоліків та зміну предмету позову.

Позивачка погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, однак з урахуванням наведеної обставини просить рішення суду скасувати в частині не розгляду позовної вимоги, а в задоволенні інших позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.03.2020 року заступником начальника Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор Анною Володимирівною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 6163922 з виконання постанови Миколаївського апеляційного суду по справі № 487/5726/19, якою вжиті заходи забезпечення позову.

Одночасно з цим, державним виконавцем Волкомор А.В. винесена постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 9446,00 грн. та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про визначення для боржника ОСОБА_1 загальної суми мінімальних витрат 300 грн.

6 квітня 2020 року відповідачем складено акт, зі змісту якого убачається, що позивачці доведено до відома зміст постанови Миколаївського апеляційного суду по справі № 487/5726/19 та попереджено про кримінальну відповідальність передбачені ст. 382 Кримінального кодексу України.(а.с.72).

17 квітня 2020 року державним виконавцем Волкомор А.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 61639222 на підставі ст. 39 ч. 1 п. 9 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно акту державного виконавця від 06 квітня 2020 року).(а.с.74)

17 квітня 2020 року відповідачем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 6163922, а 22 травня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62156643 щодо стягнення виконавчого збору згідно із зазначеної постанови (а. с. 78).

Не погодившись із постановами про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, позивачка звернулася до суду.

07 травня 2020 року позивачкою подано до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків та зміну предмету позову, в якій додатково просить скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 17 квітня 2020 року ВП № 6163922.(а.с.30)

Ухвалою суду першої інстанції від 12 травня 2020 року Про відкриття провадження у справі прийнято до розгляду зміну позовних вимог.(а.с.41)

Під час апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що при вирішенні спору, судом першої інстанції не розглянуто вимогу щодо визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 17 квітня 2020 року ВП № 6163922.

Судова колегія звертає увагу на те, що чинним процесуальним законодавством не передбачено повноважень суду апеляційної інстанції щодо повернення справи на новий судовий розгляд у зв`язку з не розглядом позовної вимоги судом першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.2 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У ч.5 ст. 26 Закону № 1404-VIII зазначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної

Частиною третьої статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Положеннями частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Водночас, частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлений виключний перелік підстав, за якими виконавчий збір не підлягає стягненню з боржника.

Так, у пункті 1 частини п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII зазначено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

З аналізу наведених норм слідує висновок, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами, які перебувають на примусовому виконанні органу виконавчої служби та підлягають негайному виконанню.

Як убачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 6163922 винесена на виконання постанови Миколаївського апеляційного суду по справі № 487/5726/19, якою вжиті заходи забезпечення позову.

За змістом частини першої статті 157 ЦПК України ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду, відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення обов`язковості виконання з моменту його проголошення.

З урахуванням того, що положеннями Закону № 1404-VIII не передбачено стягнення виконавчого збору за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 17 квітня 2020 року ВП № 6163922 є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як убачається з матеріалів справи, позивачкою сплачено судовий збір: за подання адміністративного позову у розмірі 840 грн та апеляційної скарги у розмірі 1261 грн.(а.с.32, 95)

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів встановила наявність підстав для повернення позивачці документально підтверджених судових витрат у сумі 1051 грн. за подання позовної заяви та апеляційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року по справі № 400/1590/20 - скасувати та прийняти нове рішення суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор Анни Володимирівни про стягнення виконавчого збору від 17 квітня 2020 року ВП № 6163922.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (54029, м. Миколаїв, вул. Робоча, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1051 грн. (одна тисяча п`ятдесят одна гривня 00 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.