Справа № 240/17741/20
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Житомир справа № 240/17741/20

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Попової О. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа - Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі відповідач), у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 10.09.2020 року за № 6-7337/14-20- СГ щодо відмови гр. ОСОБА_1 , в наданні дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га на території Коростишівського району Житомирської області.

- визнати бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.08.2020 року та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.08.2020 року про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га на території Коростишівського району Житомирської області.

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, подати у місячний строк після ухвалення рішення по справі, звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 02.08.2020 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою про надання, відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 116, п. 7 ст. 118, ст. 121 Земельного кодексу України, дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га на території Коростишівського району Житомирської області. До заяви позивач додав графічний матеріал (витяг з публічної кадастрової карти), на якому зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки. Наказом від 10.09.2020 року за № 6-7337/14-20-СГ, відповідач відмовив у задоволенні заяви, «підстав: відсутність повноважень Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розпорядження землями приватної форми власності». Даний наказ на думку позивача, суперечить нормам матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що підстави відмови не передбачені абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України, наказ від 10.09.2020 року за № 6-7337/14-20-СГ не містить роз`яснення порядку її оскарження, як вимагає абз. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», що являється однією з умов визнання його незаконності, відповідач не переслав звернення установі «із належністю повноважень», тим самим визнавши власні повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою.

Позивач вважає, вказаний наказ протиправним, а тому звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України).

Через відділ документального забезпечення суду 03.11.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розглянуло клопотання та наказом від 10.09.2020 № 6-7337/14-20-СГ відмовило у наданні дозволу на розробку проекту у зв`язку з тим, що вказана у викопіювання земельна ділянка знаходиться у приватній власності, та відсутність повноважень щодо розпорядження такою формою власності. Відповідно до графічних матеріалів поданих ОСОБА_1 , у яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, вбачається накладка на земельні ділянки які сформовані і мають кадастрові номера :06:001:0146. :06:001:0147, :06:001:0179) та перебувають у приватній власності. Відповідача вважає, що факти викладені в позовній заяві не відповідають обставинам справи.

09.11.2020 до суду від ОСОБА_1 надійшла письмова відповідь на відзив відповідача, в якій позивач просить визнати обґрунтованими та задовольнити вимоги позовної заяви з підстав викладених в позові.

У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.08.2020 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою про надання, відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 116, п. 7 ст. 118, ст. 121 Земельного кодексу України, дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га на території Коростишівського району Житомирської області. До заяви позивач додав графічний матеріал (витяг з публічної кадастрової карти), на якому зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки (а.с. 18-20).

Наказом від 10.09.2020 року за № 6-7337/14-20-СГ, відповідач відмовив ОСОБА_1 у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з підстав "відсутність повноважень Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розпорядження землями приватної форми власності" (а.с.21).

Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ст.33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного Кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч.6,7 ст.118 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України підставою для відмови у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місце розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Таким чином, частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача зі заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. До вказаної заяви позивачем додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копії паспорта та ідентифікаційного коду.

Спірним наказом від 10.09.2020 року за № 6-7337/14-20-СГ ОСОБА_1 відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з підстав "відсутність повноважень Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розпорядження землями приватної форми власності".

Відповідно до п. 3. ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень полягає в дослідженні усіх обставин, що є істотними у процесі його прийняття, аналізі таких обставин та їх правової оцінки. Усі мотиви якими керується суб`єкт у процесі оцінки та аналізу обставин повинні бути чітко та повно відображені у рішенні. В такий спосіб зацікавленій особі створюються гарантії того, що навіть у випадку якщо рішення прийнято не на її користь, вона зможе оскаржити його, та обґрунтувати свою незгоду із одним чи декількома аргументами які чітко зазначені в рішенні.

Висновок узгоджується із нормами абз 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в силу яких суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тому адміністративний суд під час перевірки правомірності оскаржуваної відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, повинен надати правову оцінку тим обставинам, що зазначені безпосередньо у наказі, а не тим, які в подальшому були виявлені судом для доведення правомірності (виправдання) свого акта.

Отже, вказана підстава, зазначена відповідачем в оскаржуваному наказі, "відсутність повноважень Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розпорядження землями приватної форми власності" не передбачена ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Таким чином, спірний наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 10.09.2020 року за №6-7337/14-20-СГ "Про відмову у надані дозволу на розробку документації" не містить законодавчо визначених підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Безпідставними є доводи позивача про те, що оскаржуваний наказ не містить роз`яснення порядку її оскарження, як вимагає абз. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", оскільки згідно із ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Тобто порядок розгляду клопотань щодо безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями ЗК України, а саме ст. 118 ЗК України.

Суд також вважає безпідставним посилання позивача про не розгляд заяви від 02.08.2020. Факт відмови позивачу у надані дозволу не може бути визнано судом як бездіяльність при розгляді заяви від 02.08.2020, при тому, що рішення щодо відмови у наданні дозволу було прийнято відповідачем, про що свідчить наказ від 10.09.2020 року за № 6-7337/14-20-СГ.

Таким чином, вимога позивача визнати бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.08.2020 року є безпідставною, необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що відповідач, при розгляді заяви ОСОБА_1 , не дотримався вимог Земельного кодексу України, дане рішення не може відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.08.2020 року про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га на території Коростишівського району Житомирської області та за результатами розгляду такого клопотання прийняти рішеннявідповідно до положень ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої у вказаному судовому рішенні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача щодо протиправності оскаржуваного наказу, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, питання про його розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул. Довженка, 45, Житомир, 10002, ), третя особа Громадської організації "Проти придурків та ідіотів" (вул. Гагаріна, 48, м. Коростишів, Житомирська область, 12504) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 10.09.2020 року за № 6-7337/14-20-СГ щодо відмови ОСОБА_1 , в наданні дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га на території Коростишівського району Житомирської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.08.2020 року про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га на території Коростишівського району Житомирської області та за результатами розгляду такого клопотання прийняти рішення відповідно до положень ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеномустаттею 255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленимистаттями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 17 листопада 2020 року.

Суддя О.Г. Попова