Справа № 127/14178/20
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/14178/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Клапоущак С.Ю.

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

16 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Шидловського В.Б. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради в особі головного спеціаліста інспектора з паркування відділу паркування Росинського Едуарда Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови серії ІВ №00001992 від 23 червня 2020 року про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради в особі головного спеціаліста інспектора з паркування відділу паркування Росинського Е.В., в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ІВ №00001992 від 23.06.2020, прийняту інспектором з паркування відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Росинським Е.В., про притягнення його до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що вказана постанова є протиправною, оскільки в ній не деталізовано суть порушення та не зазначено, який пункт Правил дорожнього руху порушено, також відсутні посилання на технічний засіб, яким здійснювалась фотофіксація та його показники. Крім того, позивач вказав, що інспектором із паркування всупереч ч.ч.3, 4 ст. 279-1 КУпАП на місці правопорушення не було розміщено на лобовому склі належного йому транспортного засобу повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, що унеможливило реалізацію його прав, передбачених ст. 300-1 КУпАП.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у задоволенні позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що 23 червня 2020 року головний спеціаліст - інспектор з паркування відділу Паркування департаменту енергетики транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Росинський Е.В. виніс постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серії ІВ №00001992 за фактом того, що 09 червня 2020 року об 11:54 год позивач на транспортному засобі "Nissan X-TTAIL" державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Грушевського, 16 в м. Вінниця здійснив зупинку в місцях виїзду з прилеглих територій, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП. Фотозйомка здійснювалася за допомогою технічного засобу LOGIC INSTRUMENT K80V2 (а.с.5).

Відповідач надав фотоматеріали, на яких видно, що за допомогою вищезазначеного технічного засобу зафіксовано дату, час та місце вчинення правопорушення: 09 червня 2020 року 11-54 год вул. Грушевського, 16 м. Вінниця (а.с.45-47).

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій головного спеціаліста інспектора з паркування відділу паркування Росинського Е.В. щодо винесення оскаржуваної постанови, доведення відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, відсутність доказів спростування факту наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням про відмову в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що заперечує проти доказів, наданих відповідачем та використаних судом першої інстанції в обґрунтування рішення, оскільки судом не враховано норм Конституції України щодо порядку здійснення представництва відповідача у даній справі виключно адвокатом або прокурором та з порушенням діючих норм процесуального права допущено неналежного представника відповідача у справі.

Крім того, скаржник вказав, що висновок суду, що належний йому автомобіль був зупинений ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, не підтверджений матеріалами справи, оскільки невідомо, де саме знаходився інспектор з паркування в момент здійснення заміру відстані від автомобіля. Відповідачем не доведено, що у місці стоянки автомобіля мав місце виїзд саме з прилеглої території і там відсутній наскрізний проїзд.

Також зауважив, що в постанові не зазначено порушений пункт Правил дорожнього руху та не відображений технічний засіб, яким здійснювався замір відстані.

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч. 1ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, за порушення зупинки та стоянки транспортних засобів, а саме, здійснення зупинки в місцях виїзду з прилеглих територій.

Відповідно до пп. "з" ч.2 ст.265-4 КУпАП розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Пункт 15.9 "и" ПДР України передбачає, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них (п.1.10 ПДР України).

Недотримання вказаних вимог тягне за собою адміністративну відповідальність відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами примітки до статті 122 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Частиною 1 статті 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Статтею 219 КУпАП визначено, що виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частинами першою і третьою статті 122 КУпАП (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

За рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23 січня 2020 року №155 посадові особи відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради наділені повноваженнями на здійснення функцій інспекторів з паркування, які й уповноважені здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і шостою статті 122 КУпАП (у частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), частинами першою, другою і восьмою статті 152-1 КУпАП накладати стягнення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів.

Згідно з посадовою інструкцією головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку міської ради з поміж інших завдань та обов`язків є: здійснення фотозйомки (відеозапису) обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів; залишення порушнику (на транспортному засобі) повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису); складання постанови про адміністративні правопорушення за ч.ч. 1, 3 і 6 ст. 122 КУпАП, ч.ч. 1, 2 та 8 ст. 152-1 КУпАП в межах компетенції та порядку передбаченого діючим законодавством по відношенню до осіб, які порушують правила паркування, зупинки та стоянки транспортних засобів на території Вінницької міської об`єднаної територіальної громади та ін.

Відповідно до ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та було зазначено вище, інспектором з паркування Росинським Е.В. було зафіксовано факт здійснення позивачем зупинки транспортного засобу на відстані менше ніж 10 метрів до виїзду з прилеглої території, що є порушенням правил зупинки транспортних засобів (п. 15.9 "и" ПДР).

До суду відповідачем, з метою обґрунтування прийнятого рішення, долучено до матеріалів справи фотознімки з місця розташування транспортного засобу позивача та географічних координат у кількості дев`яти фотозображень з різних ракурсів.

Фотоматеріали із відображенням транспортного засобу марки "Nissan", номерний знак НОМЕР_1 (GPS координати: 49.23484,28.4713783; дата 09.06.2020, час 11:54) та даними про відстань місця зупинки транспортного засобу від виїзду з прилеглої території, містять інформацію про те, що транспортний засіб позивача був зупинений за 2572 мм (2 м 57см) від виїзду з прилеглої території, що підтверджено заміром даної відстані, тобто ближче ніж 10 метрів до виїзду з прилеглої території.

Зупинка менше 10 м від виїзду з прилеглої території, а саме 2,5 м, зафіксована приладом який пройшов стандартизацію. Фіксація правопорушення проводилася за допомогою далекоміра лазерного "BOSH" та приладу фіксації Logic Instrument K80 V2, що автоматично визначає координати місця фіксації. Копія сертифіката експертизи, атестата відповідності, додаток до сертифіката відповідачем додано до матеріалів справи.

Фіксація правопорушення здійснена відповідачем у відповідності до вимог до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, є належним доказом, що доводить факт вчинення правопорушення.

Фотознімки транспортного засобу надають можливість встановити, що транспортний засіб позивача перебував безпосередньо на проїзній частині дороги ближче 10 м від виїзду з прилеглої території будинку по вул. Грушевського, 16 м. Вінниця.

Судом апеляційної інстанції, окрім фотоматеріалів, які містяться в матеріалах справи, було досліджено за допомогою інтернет ресурсу Карти Google вулиці згідно з вказаними географічними координатами, з якої чітко вбачається, що прилегла територія будинку по АДРЕСА_1 не призначена для наскрізного проїзду.

Крім того, докази вчинення позивачем правопорушення з відміткою місця знаходження його автомобіля також розміщені на офіційному сайті Вінницької міської ради за адресою: https://inspector.vmr.gov.ua/SitePages/fines.aspx, і їх можна переглянути, вказавши серію, номер постанови та транспортного засобу. З них також вбачається, що зупинка автомобіля позивача здійснена при виїзді із прилеглої території.

Згідно зі статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова відповідає зазначеним вище вимогам. Крім того постанова містить й безпосередньо суть самого порушення - "зупинка в місцях виїзду з прилеглих територій", що є порушенням п. 15.9 "и" ПДР, тому аргументи позивача про не зазначення в оскаржуваній постанові порушеного пункту ПДР колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Стосовно посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано норм Конституції України щодо представництва відповідача у даній справі виключно адвокатом або прокурором та з порушенням діючих норм процесуального права допущено неналежного представника відповідача у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Насамперед суд ще раз наголошує, що всі докази, які були подані представником, є у вільному доступі в мережі інтернет за посиланням, яке розміщене на бланку оскаржуваної постанови у QR-коді, а тому могли бути досліджені судом безпосередньо, виходячи із принципу офіційного з`ясування обставин справи.

Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Положенням частини п`ятої статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Отже, стаття 55 КАС України передбачає дві форми участі сторін в адміністративній справі, а саме: участь через представника (представництво) і особисту участь (самопредставництво).

Так, з урахуванням положень Конституції України, з 01 січня 2020 року представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах здійснюється виключно прокурорами або адвокатами. Питання самопредставництва не закріплені в нормах Конституції України, але ці питання регламентовані положеннями відповідних кодексів.

Зокрема, частинами третьою та четвертою статті 55 КАС України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи, зокрема, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина третя статті 59 КАС).

З матеріалів справи слідує, що відзив до суду першої інстанції, необхідні докази подав до суду представник від імені Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Савчук Т.М.

На підтвердження своїх повноважень Савчук Т.М. надано Довіреність від 02 жовтня 2020 року, видану директором департаменту, якою уповноважено Савчук Т.М. представляти інтереси Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради, зокрема в адміністративних судах, вчиняти всі процесуальні дії від імені Департаменту.

До суду апеляційної інстанції також надано копію трудового договору Савчук Т.М. , копію розпорядження про призначення Савчук Т.М. від 17.08.2020 №884-о, які засвідчують трудові відносини на момент представництва відповідача у справі під час її розгляду в суді першої інстанції.

Отже, вказані вище копія довіреності, копію трудового договору та копія розпорядження про призначення є достатніми для підтвердження повноважень Савчук Т.М. на здійснення самопредставництва від імені Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради у розумінні статті 59 КАС України.

Таким чином, Савчук Т.М. мала процесуальні права на представництво інтересів відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки у ході судового розгляду справи відповідачем належними доказами доведено вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, наявність повноважень у інспектора паркування для складання оскаржуваної постанови та здійснення розгляду ним справи про адміністративне правопорушення у відповідності із законодавчо визначеним порядком.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 листопада 2020 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Шидловський В.Б. Капустинський М.М.