Справа № 520/13942/2020
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 р. № 520/13942/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківського міського центру зайнятості (вул. Шевченко, буд. 137 -а,м. Харків,61013), третя особа : Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (вул. Чернишевська, 55, м. Харків, 61002) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить суд:

- Рішення Харківського міського центру зайнятості від 09.10.2020 р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги по безробіттю з 05 жовтня 2020 року - дня надання їй статусу безробітного, визнати протиправним та скасувати.

- Визнати протиправною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості з не застосування пункту 32 Розділу VШ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в частині положення про призначення у період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, допомоги по безробіттю з першого дня надання статусу безробітного під час прийняття рішення від 09.10.2020 р. про відмову у наданні ОСОБА_1 такої допомоги та зобов`язати Харківський міський центр зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.10.2020 р. про призначення допомоги по безробіттю з обов`язковим врахуванням вищезазначеної норми Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 р. № 439).

- Стягнути з Харківського міського центру зайнятості за рахунок його бюджетних асигнувань на мою користь кошти на відшкодування моральної шкоди, заподіяної мені та моїй малолітній доньці його вищезазначеними протиправними рішенням та бездіяльністю, у розмірі 55 555 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн.

В обґрунтування позовних позивач зазначила, що 05 жовтня 2020 р. вона через портал "Дія" дистанційно онлайн зареєструвалась, як безробітна, у Харківському міському центрі зайнятості, направивши дві заяви - про надання статусу безробітного № 716 та про призначення допомоги по безробіттю № 716/2.

З 05 жовтня 2020 року позивачу було надано статус безробітного, а тому - у період карантину їй мала бути призначена допомога по безробіттю з першого дня надання статусу безробітного, а саме : з 05 жовтня 2020 року.

Позивач повідомила суд , що 09.10.2020 р. о 14:21 нею на електронну скриньку відповідача було надіслано заяву з ЕЦП про долучення доказів - двох медичних довідок про необхідність догляду її дитини за медичними показниками, і зазначено, що на підприємстві, де працювала позивач, було надано відпустку для догляду за дитиною до 6 років за медичними показниками без збереження заробітної плати, що є поважною причиною перерви у страховому стажі. Після перерви у страховому стажі позивач вийшла на роботу з 25 травня 2020 р. та працювала до 01 жовтня 2020 року, а тому після звільнення її за п. 1 ст. 40 КЗпП України її страховий стаж становив менше 6 місяців за останні 12 місяців, що було зумовлено поважними причинами - відпусткою для догляду за дитиною віком до 6 років за медичними показниками.

Однак, відповіддю, надісланою до особистого кабінету позивача порталу «ДІЯ» 09.І0.2020 року о 16:33, ОСОБА_3 відмовлено у призначенні допомоги по безробіттю.

ОСОБА_1 вважає протиправним рішення відповідача від 09.10.2020 р. про відмову у призначенні допомоги по безробіттю з дня надання їй статусу безробітного у період карантину, просить суд вимоги заявленого позову задовольнити.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року відкрито спрощене провадження по справі.

Копія ухвали надіслана сторонам та відповідачу запропоновано надати відзив на позов.

Директором Харківського міського центру зайнятості 10.11.2020 року надано відзив на позов, в якому відповідач з вимогами заявленого позову не погодився, зазначивши, що наказом від 06.10.2020 №НТ201006, ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю з дня надання статусу безробітного, а саме - з 05.10.2020.

У зв`язку з отриманням ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільнені, на виконання вищезазначених норм позивачу було призначено допомогу по безробіттю з першого дня надання статусу безробітного 05.10.2020 та відкладено на строк надання вихідної допомоги з 05.10.2020 по 01.11.2020, що підтверджується витягом з наказу від 06.10.2020 №НТ201006.

При визначенні розміру допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , Харківський міський центр зайнятості керувався приписами ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Повідомив суд про те, що рішення про призначення допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі скасовано, наказом від 03.11.2020 № 201103 позивачу призначено допомогу по безробіттю з урахуванням страхового стажу понад 10 років - 70% від середньої заробітної плати, відповідно до ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Заперечував також проти задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 займала посаду архітектора ІІ категорії в ННЦ «Інститут метрології» (м. Харків).

З 23.05.2019 р. по 23.05.2020 р. (після досягнення дитиною 3 років) позивач перебувала у відпустці для догляду за дитиною віком до 6 років без збереження заробітної плати за медичними показниками.

З 25.05.2020 р. по 01.10.2020 р. ОСОБА_3 продовжила працювати на посаді архітектора ІІ категорії в ННЦ «Інститут метрології».

Як встановлено за матеріалами справи, з 01.10.2020 р. ОСОБА_3 звільнена у зв`язку із скороченням штату.

05.10.2020 ОСОБА_3 подала до Харківського міського центру зайнятості заяву про надання статус безробітного та заяву про призначення виплати допомоги по безробіттю через портал державних послуг «Дія» (а.с. 21-24).

На підставі поданої заяви позивачу надано статус безробітного в Харківському міському центрі зайнятості з 05.10.2020 (персональна картка № 0217). Підтвердженням надання позивачу статусу безробітного з 05.10.2020 р. є довідка Харківського міського центру зайнятості від 07.10.2020 р. № 3648 (а.с. 31).

Відповідно до пункту 3 -2 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в редакції Закону від 03.07.2020, на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2 допомога по безробіттю призначається з першого дня надання статусу безробітного.

Відповідно до вищезазначеної норми, наказом від 06.10.2020 №НТ201006, ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю з дня надання статусу безробітного, а саме з 05.10.2020.

Під час судового розгляду судом встановлено, що 09.10.2020 р. о 14:21 позивачем на електронну скриньку відповідача було надіслано заяву з ЕЦП про долучення доказів - двох медичних довідок про необхідність догляду за її дитиною за медичними показниками, і зазначено, що на підприємстві, де працювала позивач, було надано відпустку по догляду за дитиною до 6 років за медичними показниками без збереження заробітної плати.

Як встановлено за матеріалами справи, після перерви у страховому стажі позивач вийшла на роботу з 25 травня 2020 р. та працювала до 01 жовтня 2020 року в ННЦ «Інститут метрології», а тому після звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України її страховий стаж становив менше 6 місяців за останні 12 місяців.

Зазначені обставини зумовлені тим, що ОСОБА_3 перебувала у відпустці по догляду за дитиною віком до 6 років за медичними показниками.

Однак відповіддю, надісланою до особистого кабінету порталу «ДІЯ» 09.І0.2020 року ОСОБА_3 було відмовлено у призначенні допомоги по безробіттю за заявою 716.

У якості підстави для відмови відповідачем зазначено, що електронну заяву № 716 було розглянуто. Заявнику було надано статус безробітного, але відмовлено в призначенні виплат. Причини відмови: інше. Відкласти ДБ (надання компенсаційних виплат при звільненні)» (а.с. 30).

Судом встановлено, що у зв`язку із отриманням ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільнені, Харківським міським центром зайнятості призначено ОСОБА_3 допомогу по безробіттю з першого дня надання статусу безробітного 05.10.2020, але відкладено її виплату на строк надання вихідної допомоги з 05.10.2020 по 01.11.2020, що підтверджується витягом з наказу від 06.10.2020 №НТ201006.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому також просить суд стягнути з відповідача 55555,00 грн. моральної шкоди.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України "Про зайнятість населення" № 5067-VI від 05.07.2012 визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" № 1533-ІІІ від 02.03.2000 розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування Рішення Харківського міського центру зайнятості від 09.10.2020 р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги по безробіттю з 05 жовтня 2020 року судом зазначається наступне.

Як встановлено за матеріалами справи 05.10.2020 року ОСОБА_3 подала 05.10.2020 до Харківського міського центру зайнятості заяву про надання статус безробітного та заяву про призначення виплати допомоги по безробіттю через портал державних послуг «Дія» і саме з цієї дати 05.10.2020 року на підставі поданої заяви позивачу надано статус безробітного в Харківському міському центрі зайнятості з 05.10.2020 р.

Крім того, суд зазначає, що і право позивача на отримання виплат, забезпечених законом, а саме - на допомогу по безробіттю - не заперечується сторонами по справі, а тому таке право не є предметом спірних правовідносин.

Частиною 3 вказаної статті Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Відповідно до пункту З2 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в редакції Закону від 03.07.2020, на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2 допомога по безробіттю призначається з першого дня надання статусу безробітного.

Відповідно до вищезазначеної норми, наказом від 06.10.2020 №НТ201006, ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю з дня надання статусу безробітного, а саме з 05.10.2020.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Поважними причинами є: навчання у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, клінічній ординатурі, асистентурі-стажуванні, аспірантурі, докторантурі з денною або дуальною формою здобуття освіти; строкова військова служба; здійснення догляду непрацюючою працездатною особою за особою з інвалідністю І групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, а також за пенсіонером, який за експертним медичним висновком потребує постійного стороннього догляду; періоди зайнятості на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не підтверджуються сплатою єдиного внеску; інші поважні причини, передбачені законодавством України.

Таким чином, в переліку поважних причин перерви страхового стажу відсутня така причина, яку можна вважати поважною як відпустка по догляду за дитиною до 6 років за медичними показниками.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

За даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж ОСОБА_1 протягом 12 місяців, що передували реєстрації становив 4 місяці, у зв`язку з чим позивачу призначено допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, про що свідчать дані з ДРЗДСС та розрахунок страхового стажу станом на 05.10.2020 (а.с. 51-54) .

Як встановлено за матеріалами справи, 06.10.2020 у центрі зайнятості відбувся прийом ОСОБА_1 , під час якого позивачу надані рекомендації щодо сприяння працевлаштування, що підтверджується підписом особи у додатку до Індивідуального плану надання послуг (а.с. 53).

Відповідачем повідомлено суд про те, що під час прийому ОСОБА_3 було ознайомлено з рішеннями про надання статусу безробітного та про призначення допомоги по безробіттю з 05.10.2020, однак ОСОБА_1 відмовилася ставити підпис у додатку 2 до персональної картки про ознайомлення з рішеннями, про що складено акт від 06.10.2020 (а.с. 56.59).

Повідомлення безробітних про прийняті рішення за допомогою Єдиного державного веб-порталу електронних послуг передбачено Постановою КМУ від 24 квітня 2020 № 307 «Про реалізацію експериментального проекту щодо реєстрації, перереєстрації безробітних та призначення виплати допомоги по безробіттю в електронній формі».

З матеріалів справи судом встановлено, що у відповіді, наданої ОСОБА_1 через портал державних послуг «Дія», зазначено про надання статусу безробітного та про відкладення допомоги по безробіттю.

Тобто, позивачу не відмовлено, а відкладено допомогу по безробіттю.

З повідомлених відповідачем обставин, судом встановлено, що повідомлення про відмову у призначенні допомоги по безробіттю сталося внаслідок технічної помилки.

Крім того, в ході розгляду справи судом встановлено, що заяву ОСОБА_1 від 09.10.2020 Харківським міським центром зайнятості було розглянуто в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», та надано відповідь від 20.10.2020 року (а.с. 57-58).

У зв`язку зі сплатою роботодавцем ННЦ «Інститут метрології» ЄСВ за ОСОБА_1 за серпень-вересень, страховий стаж позивача станом на 03.11.2020 становить 6 місяців, що підтверджується відповідним розрахунком страхового стажу (а.с. 53).

Враховуючи зазначені обставини, рішення про призначення допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі скасовано, наказом від 03.11.2020 № 201103 та позивачу призначено допомогу по безробіттю з урахуванням страхового стажу понад 10 років - 70% від середньої заробітної плати, відповідно до ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 49,50).

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Згідно ч. 4 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації відкладається на строк, що дорівнює періоду, протягом якого застрахованій особі відповідно до законів надається вихідна допомога або інші виплати при звільненні з підприємств, установ і організацій або закінченні строку повноважень за виборною посадою, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку.

Таким чином законодавець визначив, що відкладенню на строк надання вихідної допомоги підлягає: 1. Допомога по безробіттю; 2. Матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Судом зазначається, що на період карантину були внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в частині призначення допомоги по безробіттю. Норма, яка регулює відкладення допомоги по безробіттю на період дії карантину, залишена без змін.

Аналогічний порядок призначення та відкладення виплати допомоги по безробіттю закріплений «Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності», затвердженого Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06 квітня 2020 року № 624.

Так, п.1 Розділу II. «Умови призначення, тривалість та розмір виплати допомоги по безробіттю» передбачено, що у період проведення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій допомога по безробіттю призначається з першого дня після надання статусу безробітного.

Пунктом 1 Розділу IV зазначеного Наказу передбачено, що виплата допомоги по безробіттю відкладається на строк, що дорівнює періоду, протягом якого застрахованій особі відповідно до законів надаються вихідна допомога або інші виплати при звільненні з підприємств, установ та організацій або закінченні строку повноважень за виборною посадою, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку.

В зазначену норму не було внесено змін на період дії карантину.

Як встановлено в ході розгляду справи, у зв`язку із отриманням ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільнені на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, на виконання вищезазначених вимог законодавства, позивачу було призначено допомогу по безробіттю з першого дня надання статусу безробітного 05.10.2020, але відкладено на строк надання вихідної допомоги з 05.10.2020 по 01.11.2020, що підтверджується витягом з наказу від 06.10.2020 №НТ201006 (а.с. 49).

Отже, доводи позивача, що їй необхідно призначити та виплачувати допомогу по безробіттю саме з 05.10.2020 року суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки на відповідача покладається обов`язок відтермінувати виплату допомоги з безробіття у разі отримання особою виплат при звільненні.

А тому позовні вимоги і в частині визнання протиправною бездіяльності Харківського міського центру зайнятості щодо не застосування пункту 32 Розділу VШ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в частині положення про призначення у період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, допомоги по безробіттю з першого дня надання статусу безробітного під час прийняття рішення від 09.10.2020 р. про відмову у наданні ОСОБА_1 такої допомоги та зобов`язати Харківський міський центр зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.10.2020 р. про призначення допомоги по безробіттю - також задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 55555,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на обставини того, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача та враховуючи те, що ОСОБА_3 під час розгляду справи не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана їй моральна шкода, та з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, то у суду відсутні підстави вважати дані позовні вимоги правомірними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач довів, що у спірних правовідносинах діяв у порядку та спосіб, визначених законом. З огляду на це спірне рішення є законним і не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості, третя особа : Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16 листопада 2020 року.

Суддя Бідонько А.В.