Справа № 140/1762/19
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року ЛуцькСправа № 140/1762/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І.,

за участю секретаря судового засідання Литвиненко І.П.,

представника позивача Хитрика Р.І.,

представника ГУ ДПС у Волинській області Ярошика Т.В.,

представника третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Осадовського Р.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "Укрсиббанк" про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач, податковий орган, контролюючий орган), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "Укрсиббанк" (далі АТ «Укрсиббанк», третя особа) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 13 березня 2019 року №, №, №2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 січня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого третя особа надала позивачу кредит в сумі 120000 дол. США із сплатою 12.9 відсотків річних із кінцевим терміном сплати у 2026 році, який був спрямований на купівлю житла в іноземній валюті.

У зв`язку із несвоєчасною сплатою суми кредиту та відсотків за користування кредитом у справі №167/1161/15-а рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 06 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2016 року, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно стягнуто в користь ПАТ "УкрСиббанк" 88100,40 доларів США основного боргу та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 53823,82 грн за договором про надання споживчого кредиту від 29 січня 2008 року №0.

В подальшому повідомленням від 13 квітня 2016 року АТ «Укрсиббанк» сповістив позивача про прийняття ним рішення щодо анулювання кредитної заборгованості за кредитним договором від 29 січня 2008 року, а саме: суми основного боргу (кредиту) 28 488,23 дол США, що складає 727963,23 грн та суми процентів, що складає 10056,95 грн, чим поклав на позивача зобов`язання сплатити податки з такого виду доходу.

За наслідками проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства з період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення рішення від 13 березня 2019 року № про нарахування грошового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб на суму 163791,89 грн, від 13 березня 2019 року № про нарахування грошового зобов`язання по сплаті військового збору в сумі 13649,33 грн та від 13 березня 2019 року № 2 про нарахування штрафних санкцій в сумі 170,00 грн.

Позивач вказує, що починаючи з 01 січня 2015 року законодавець під додатковим благом розумів тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, однак відповідач визначаючи грошові зобов`язання взяв для розрахунку суму 28488 дол США, яка була довільно визначена банком у повідомленні про анулювання боргу.

На думку позивача, анульований борг складає 13320 дол США, що в гривневому еквіваленті складає 345320,00 грн, у зв`язку з чим податок з доходів фізичних осіб складатиме 62557,00 грн та військовий збір 3453,00 грн. Зазначені суми податків визнаються ОСОБА_1 в повному обсязі.

Однак оскільки розрахунки податку фізичної особи по анульованому боргу контролюючий орган здійснив на підставі спотворених банком розрахунку основного боргу, тому податкові повідомлення рішення несуть недостовірну інформацію щодо сум податку і підлягають безумовному скасуванню, з огляду на що ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

У відзиві на позов від 18 червня 2019 року представник відповідача позовних вимог не визнав мотивуючи тим, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та наданих AT «УкрСиббанк» документів, ОСОБА_1 отримала у II кварталі 2016 року від третьої особи дохід у вигляді додаткового блага в сумі 727963,93 грн.

Вказує, що вказаний дохід отриманий від AT «УкрСиббанк» позивачем в 2016 році не задекларований, у зв`язку із чим згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 131033,51 грн (727963,93 грн х 18%), військовий збір в розмірі 10919,46 грн (727963,93 грн х 1,5%) та застосовано штрафні санкції у відповідному розмірі.

З огляду на викладене представник ГУ ДПС у Волинській області просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі (арк. спр. 40-41).

Представник АТ «Укрсиббанк» у поясненнях від 14 червня 2019 року №13-3-02/54 проти заявлених позовних вимог заперечує та повідомляє, що 29 січня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позивачем було отримано кредитні кошти в сумі 120 000 дол. США в порядку і на умовах визначених даним договором.

Звертає увагу, що судове рішення про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором по справі №167/1161/15-ц було ухвалено виходячи з розміру заборгованості станом на 26 серпня 2015 року та таке рішення суду не припинило зобов`язання сторін за кредитним договором, а також не звільнило боржника від відповідальності за його невиконання.

Відповідно до повідомлення про анулювання боргу від 13 квітня 2016 року №31-2-01/30 АТ «Укрсиббанк» як кредитор з метою виконання підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України сповістив позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб боржника про прийняття рішення щодо анулювання кредитної заборгованості за кредитним договором від 29 січня 2008 року №00, а саме: суми основного боргу (кредиту) 28 488,23 дол США, що складає 727963,23 грн, суми процентів, що складає 10056,95 грн та суми штрафних санкці (пені), які підлягають стягненню на підставі судового рішення 53823,82 грн.

Зазначене повідомлення ОСОБА_1 отримано особисто 13 квітня 2016 року, про що свідчить її підпис на вказаному повідомленні.

З урахуванням наведеного уважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити (арк. спр. 46-47).

Позивач 01 липня 2019 року подала до суду відповідь на пояснення третьої особи, зазначивши, що при вирішенні справи визначальним є встановлення обставин щодо складових суми прощеної (анульованої) кредитором боргу, яка включає в себе основну суму кредиту, а також дотримання порядку повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, що дозволить визначити правовий статус прощеної заборгованості і відповідно наявність у позивача обов`язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації. На думку позивача, третя особа неправильно визначила складові частини анульованого боргу та до суми основного боргу за кредитним договором внесла відсотки за користуванням кредитом та інші суми, які не були встановлені рішенням суду у справі №167/1161/15-а (арк. спр. 71-73).

Окрім того, ОСОБА_1 у поданій 01 липня 2019 року відповіді на відзив також посилається на те, що третя особа, свідомо, з метою ухилитися від сплати податків за свої доходи (податок з відсотків за користування кредитом), завищила суму основного боргу, що призвело до неправильного визначення складових частин кредитного боргу та сум анульованого боргу (арк. спр. 75-78).

Представник ГУ ДПС у Волинській області в поясненнях від 19 липня 2019 року додатково повідомив, що згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями позивачу донараховано грошові зобов`язання виходячи саме із суми основного боргу 28488,23 дол США., що складає 727963,23 грн, натомість суми процентів та суми штрафних санкцій, зазначені в повідомленні АТ «Укрсиббанк» від 13 квітня 2016 року №31-2-01/30 про анулювання боргу не враховувалися контролюючим органом. Жодної декларації, в якій ОСОБА_1 самостійно б визначила суму отриманого додаткового блага, яку вона вважає правомірною, що підлягає оподаткуванню в податковий орган не надходило (арк. спр. 98).

Представником позивача 08 жовтня 2020 року подано до суду заяву про зміну (доповнення) підстав позову, в якій останній звертає увагу, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі прощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Вказує, що взаємовідносини позивача з AT "УкрСиббанк" по кредитних договорах від 29 січня 2008 року припинились 13 квітня 2016 року після прийняття банком, як кредитором, рішення про анулювання позивачу кредитної заборгованості в сумі 28488,23 доларів США. Враховуючи офіційний курс НБУ станом на 01 січня 2014 року, що складав 2,9930 грн та станом на 13 квітня 2016 року - 2555,3147 грн, ця сума прощеного боргу в гривневому еквіваленті станом на 01 січня 2014 року становила 227620,95 грн.

Відтак, на думку представника позивача, різниця між основною сумою боргу за кредитним зобов`язанням в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти та сумою такого боргу станом на 01 січня 2014 року становить 500342,98 грн та не вважається додатковим благом, а тому не повинна включатися до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Натомість сума, яка мала бути включена до загального річного оподаткованого доходу у вигляді додаткового блага становить 227620,95 грн, однак відповідач безпідставно не застосував положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України (арк. спр. 144-152).

В поясненнях від 22 жовтня 2020 року представник позивача додатково посилається на те, що відповідач не надав жодних доказів вручення ОСОБА_1 під розписку копії наказу 16 січня 2016 року №103 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, з огляду на що податковим органом порушено вимоги пункту 78.4 статті 78 ПК України, що призвело, у тому числі до порушення прав позивача на надання останньою пояснень (документів) з приводу неподання нею декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік та несплату податку на доходи фізичних осіб (арк. спр. 184-187).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (арк. спр. 1 - 1а).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року провадження у даній адміністративній справі було зупинено до набрання чинності рішенням Рожищенського районного суду Волинської області у цивільній справі №167/1005/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсиббанк» про визнання дій неправомірними, скасування рішення про анулювання боргу та зобов`язання вчинити дії (арк. спр. 106).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року провадження у даній справі поновлено (арк. спр. 180, 183).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року замінено відповідача - Головне управління ДФС у Волинській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Волинській області (207-208).

Судовий розгляд справи, призначений на 10:20 год. 25 вересня 2020 року було відкладено на 10:00 год. 19 жовтня 2020 року, в подальшому на 10:00 год. 29 жовтня 2020 року та на 11:40 09 листопада 2020 року (арк. спр. 126, 181, 197).

При вирішенні справи по суті 09 листопада 2020 року представник позивача позов підтримує та просить позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у ньому, в додаткових заявах та з огляду на усні пояснення, надані в ході судового засідання.

Представник ГУ ДПС у Волинській області та представник АТ «Укрсиббанк» проти заявлених позовних вимог заперечують та просять в задоволенні позову відмовити з огляду на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, поясненнях третьої особи та інших письмових заявах поданих до суду, а також наданих в судовому засіданні поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Як убачається із матеріалів справи 29 січня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого третя особа надала позивачу кредит в сумі 120000 дол. США із сплатою 12.9 відсотків річних із кінцевим терміном сплати у 2026 році. Вказані обставини не є спірними та учасниками справи визнаються, а отже, у силу частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не підлягає доказуванню.

У зв`язку із несвоєчасною сплатою суми кредиту та відсотків за користування кредитом у справі №167/1161/15-а рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 06 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2016 року, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто в користь ПАТ "УкрСиббанк" 88100,40 доларів США основного боргу та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 53823,82 грн. за договором про надання споживчого кредиту від 29 січня 2008 року №0 (арк. спр. 16-18).

Згідно повідомленням від 13 квітня 2016 року №31-2-01/30 АТ «Укрсиббанк» як кредитор з метою виконання підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПУ України сповістив позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб боржника про прийняття рішення щодо анулювання кредитної заборгованості за кредитним договором від 29 січня 2008 року №00, а саме: суми основного боргу (кредиту) 28488,23 дол США., що складає 727963,23 грн, суми процентів, що складає 10056,95 грн та суми штрафних санкці (пені), які підлягають стягненню на підставі судового рішення 53823,82 грн.

У вказаному повідомленні також зазначено, що відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПУ України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом ОСОБА_1 , отриманим як додаткове благо і останній необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податкові декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ПК України (арк. спр. 20, 43, 58).

Повідомленням від 13 квітня 2016 року №31-2-01/30 про анулювання боргу ОСОБА_1 отримала 13 квітня 2016 року, про що свідчить підпис останньої на вказаному повідомленні (арк. спр. 58).

Відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_1 отримала від АТ «Укрсиббанк» дохід у сумі 727963,93 грн за ознакою « 126-додаткове благо» (арк. спр. 42).

У зв`язку із неподанням позивачем декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, на підставі наказу від 16 січня 2019 року №103 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 » (арк. спр. 207) Головним управлінням ДФС у Волинській області в період з 23 січня 2019 року по 25 січня 2019 року було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог податкового законодавства з період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Як убачається із повідомлення про вручення поштового направлення, копія наказу від 16 січня 2019 року №103 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 » та повідомлення від 16 січня 2019 року №74 про проведення вказаної перевірки були особисто отримані ОСОБА_1 23 січня 2019 року (арк. спр. 209-211).

За наслідками проведення вказаної перевірки був складений акт від 01 лютого 2019 року №2013/03-20-13-02/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства з період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року», яким встановлено наступні порушення:

- підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 179 Податкового кодексу України (далі ПК України) внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 131033,51 грн;

- підпункту 162.1. статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижений військовий збір за 2016 рік на суму 10919,46 грн;

- статті 49, підпункту 176.1 статті 176 ПК України, а саме: не подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік (арк. спр. 12-15).

На підставі зазначеного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Волинській області винесено оскаржувані податкові повідомлення рішення: від 13 березня 2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 163791,89 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 131033,51 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями) 32758,38 грн (арк. спр. 11); від 13 березня 2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому зборі на 13649,33 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 10919,46 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями) 2729,87 грн (арк. спр. 10) та від 13 березня 2019 року №2, яким донараховано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 170,00 грн (арк. спр. 9).

Як убачається із оскаржених податкових повідомлень-рішень та акту від 01 лютого 2019 року №2013/03-20-13-02/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 » в основу розрахунку належних до сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору контролюючим органом покладено отриманий позивачем дохід у сумі 727963,23 грн, зазначений АТ «Укрсиббанк» у повідомленні про анулювання боргу від 13 квітня 2016 року.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями рішеннями ОСОБА_1 оскаржила їх у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення;

Згідно з пунктом 75.1. статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.2. пункту 78.1. статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється, у разі якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Нормами пунктів 79.1, 79.2. статті 79 ПК України, передбачено, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як установлено судом, документальна позапланова невиїзна перевірки ОСОБА_1 згідно наказу від 16 січня 2019 року №103 була призначена у зв`язку із неподанням останньою декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік. Вказані обставини позивачем не заперечувалися.

Суд відхиляє доводи представника позивача, який стверджував про відсутність доказів вручення ОСОБА_1 копії наказу 16 січня 2016 року №103 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, оскільки як убачається із повідомлення про вручення поштового направлення, наданого представником відповідача, копія вказаного наказу та повідомлення від 16 січня 2019 року №74 про проведення перевірки були отримані ОСОБА_1 23 січня 2019 року, що свідчить про дотримання контролюючим органом норм пункту 79.2. статті 79 ПК України

Окрім того, суд акцентує увагу на тому, що у поданій позовній заяві, яка підписана особисто позивачем зазначено, що про проведення перевірки ОСОБА_1 повідомлено у встановленому порядку та міститься посилання на повідомлення про проведення позапланової перевірки від 16 січня 2019 року №74.

Зазначені обставини спростовують припущення представника позивача, що згідно із вказаним повідомлення про вручення поштового направлення контролюючий орган міг направити інший документ та свідчить про те, що копія повідомлення про проведення перевірки все таки були отримані ОСОБА_1 . Копію конверта, який позивач отримала 23 січня 2019 року та вміст якого підтверджував би твердження представника позивача про отримання якогось іншого документа суду не надано.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України, платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Згідно підпункту 14.1.47. пункту 14.1. статті 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України та є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Наведені норми вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Відтак боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Поряд із цим до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Таким чином, визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції, суми пені), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема в постановах від 04 червня 2020 року по справі №807/3121/14, від 16 червня 2020 року №820/6924/16, від 26 березня 2020 року по справі №817/1670/16.

Однак суд звертає увагу, що представник позивача необґрунтовано посилається на вказані рішення в межах спірних правовідносин, оскільки як установлено судом на підставі повідомлення АТ «Укрсиббанк» від 13 квітня 2016 року №31-2-01/30 про анулювання боргу та розрахунку анульованої (прощеної) заборгованості за кредитним договором від 29 січня 2008 року №0, наданих третьою особою на виконання вимог суду (арк. спр. 58-59), дохід у сумі 727963,93 грн, отриманий ОСОБА_1 як додаткове благо являється виключно основною сумою боргу та не включає в себе суму процентів та суму штрафних санкцій пені.

Як убачається із розрахунку фінансових та штрафних санкцій до акту про результати документальної перевірки ОСОБА_1 грошові зобов`язання згідно оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями визначалися виключно із врахуванням прощеної суми основного боргу в розмірі 727963,93 грн (арк. спр. 82).

Окрім того, суд відхиляє доводи позивача про те, що третя особа неправильно визначила складові частини анульованого боргу та до суми основного боргу за кредитним договором внесла відсотки за користуванням кредитом, оскільки вказані обставини були предметом розгляду у справі №167/1005/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсиббанк» про визнання дій неправомірними, скасування рішення про анулювання боргу та зобов`язання вчинити дії, до вирішення якої зупинялося провадження у даній справі.

Так рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду 23 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

У вказаній справі рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено, що доводи позивача про те, що банк в порушення умов договору подав до фіскальної служби шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей до податкової звітності 1-ДФ завищену суму основного боргу, є безпідставним та спростовується змістом кредитного договору, додатками до нього, інформацією, що міститься в заявах та повідомленні про анулювання боргу. Припинення зобов`язання внаслідок прощення боргу кредитором і звільняє боржника від обов`язку сплатити решту кредитної заборгованості, але породжує для нього податкові зобов`язання перед державою. Будь-яких порушень в діях банку при прийнятті рішення про прощення боргу стосовно ОСОБА_1 не встановлено (арк. спр. 113-115).

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо посилання позивача як на підставу для задоволення позову на вимоги пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, суд зазначає таке.

Так, Законом України «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, положення якого набрали чинності 07 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 04 червня 2020 року по справі №826/7305/17, від 17 серпня 2020 року по справі №820/4106/17, від 19 липня 2019 року по справі № 826/4240/18, від 14 листопада 2019 року по справі №520/10880/18.

Утім, у справі, яка розглядається, відсутні відповідні умови, за яких підлягають застосуванню положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, а саме - зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти в гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої.

Позивачем не доведено та матеріали справи не містять будь - яких доказів зміни умов кредитного договору від 29 січня 2008 року №0 щодо валюти зобов`язання, присутній в судовому засіданні представник АТ «Укрсиббанк» також підтвердив той факт, що будь-яких додаткових угод вказаного договору щодо зміни валюти зобов`язання між сторонами не укладалося, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX ПК України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Аналогічна правова позицію, викладена в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2020 року по справі № 826/7313/17, від 19 червня 2020 року по справі №260/769/19, від 29 січня 2019 року по справі №821/707/17.

Таким чином, оскільки в ході судового розгляду встановлено факт отримання позивачем у 2016 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 727963,93 грн., останній підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними пункту 167.1 ст. 167 ПК України, а тому ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити податок на доходи фізичних осіб.

Відповідно до пункту 123.1. статті 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин, відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 березня 2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 163791,89 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 131033,51 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями) 32758,38 грн.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Згідно підпункту 1.4. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Пунктом 1.3. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що ставка збору складає 1,5 % об`єкта оподаткування.

Відповідно до підпункту 1.6. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

З огляду на зазначене дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага включається до загального місячного оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%, тому сума військового збору, згідно податкового повідомлення-рішення від 13 березня 2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому зборі на 13649,33 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 10919,46 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями) 2729,87 грн нарахована позивачу податковим органом також правомірно.

Крім того, пунктом 176.1 статті 176 ПК України, передбачено, у тому числі, обов`язок платників податків подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Пунктом 49.1. статті 49 ПК України, передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 49.2. статті 49 ПК України, платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Згідно пункту 179.1. статті 179 ПК України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Нормами підпункту 49.18.4 пункту 49.18. статті 49 ПК України, передбачено, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (пункт 179.7. статті 179 ПК України)

Приписи пункту 120.1. статті 120 ПК України, передбачають, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи вищевикладене, суд уважає, що позивач як платник податку, зобов`язана була подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 727963,93 грн, отриманий від АТ «Укрсиббанк» внаслідок анулювання (прощення) вказаної заборгованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 податкова декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік до контролюючого органу не подана, доказів протилежного суду не надано, а відтак контролюючим органом правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 13 березня 2019 року №2, яким донараховано штрафні санкції в сумі 170,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених вище обставин, суд уважає, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено наявність у діях позивача складу податкового правопорушення, а відтак - правомірність оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 72-77, 243-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 43143484), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (04070, місто Київ, вулиця Андріївська, 2/12, ідентифікаційний код юридичної особи 09807750) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 13 березня 2019 року № , № , № 2 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Рішення суду у повному обсязі буде складено 13 листопада 2020 року.