Справа № 420/6327/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6327/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 15 липня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо:

- невірного розрахунку ОСОБА_1 посадового окладу (8740,00 гри.) та окладу за військовим званням (1480,00 грн.) для нарахування та виплати грошового забезпечення за період 01.03.2018 по 13.08.2018 року;

- використання розміру посадового окладу (8740,00 грн.) та розміру окладу за військовим званням (1480,00 грн.) для розрахунку ОСОБА_1 при звільненні з військової служби (розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби);

-видачі ОСОБА_1 невірної довідки про розміри щомісячних та додаткових видів грошового забезпечення за період 01.03.2018 по 31.07.2018 року з використанням розміру посадового окладу (8740,00 грн.) та розміру окладу за військовим званням (1480,00 грн.) для нарахування пенсії;

-використання розміру посадового окладу (8740,00 гри.) та розміру окладу за військовим званням (1480,00 грн.) для нарахування та виплати ОСОБА_1 належної грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 :

- здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.03.2018 по 13.08.2018 року з використанням розміру посадового окладу 9230, 00 грн. та розміру окладу за військовим званням 1560,00 грн;

- виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення за період 01.03.2018 по 13.08.2018 року з використанням розміру посадового окладу 9230, 00 грн, та розміру окладу за військовим званням 1560.00 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок розрахунку ОСОБА_1 при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з використанням розміру посадового окладу 9230,00 грн. та розміру окладу за військовим званням 1560,00 грн;

-виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованими та фактично виплаченими виплатами при звільненні з військової служби (одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби) з використанням розміру посадового окладу 9230,00 грн, та розміру окладу за військовим званням 1560,00 грн.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 видати ОСОБА_1 довідку Про розміри щомісячних видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії за період 01.03.2018 по 31.07.2018 року з використанням розміру посадового окладу (9230,00 грн.) та розміру окладу за військовим званням (1560,00 грн.).

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 :

-здійснити перерахунок грошової компенсації за всі не використані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки виплаченої ОСОБА_1 з використанням розміру посадового окладу (9230, 00 гри.) та розміру окладу за військовим званням (1560, 00 гри.);

- виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованою та фактично виплаченою грошовою компенсацією за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки з використання розміру посадового окладу 9230,00 грн. та розміру окладу за військовим званням (1560,00 грн.).

Ухвалою від 20 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що під час проходження військової служби відповідно до Додатку 1 та Додатку 14 Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та Наказу Міністра оборони України від 01.03,2018 N 90 Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України» позивачу було встановлено 50 тарифний розряд з відповідним коефіцієнтом 4.96 посадового окладу та тарифний коефіцієнт за військовим званням полковник 0,84.

Позивач вважає, що відповідачем невірно визначено розмір його посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018 року, розрахунки посадового окладу позивача мають проводитись шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Так, згідно з п. 4 Постанови № 704 встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 та 14. Відповідно до Додатку 1 Постанови № 704, тарифний розряд 50 відповідає тарифному коефіцієнту 4, 96. Згідно з примітки 1 до Додатку 1 Постанови № 704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. На підставі викладеного, позивач вважає, що у постанові, що регулює питання грошового забезпечення існує юридична колізія між п. 4 постанови № 704 та приміткою 1 Додатку 1 до вказаної постанови, яка на думку позивача, має бути застосована на користь позивача у визначенні розміру окладу в більшому розмірі.

Так, позивач вважає, що посадовий оклад позивача повинен був складати 9230 грн. (1861, 50 грн. (50 % мінімальної заробітної плати на 01 січня 2018 року) х 4, 96, а оклад за військовим званням 1560 грн. (1861, 50 грн. (50 % мінімальної заробітної плати на 01 січня 2018 року) х 0, 84 (коефіцієнт для військового звання позивача)).

У зв`язку з цим, на думку позивача, йому невірно розраховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, невірно надано довідку про розмір грошового забезпечення.

Також, позивач зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року по справі № 420/3742/19 відповідач невірно нарахував та виплатив позивачу грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки, застосувавши для розрахунку значення посадового окладу 8740,00 грн. замість 9230,00 гри. та окладу за військовим званням 1480,00 грн. замість 1560,00 гри.

Таким чином, позивач вважає, що вищевказані противоправні дії Відповідача порушили право Позивача на: отримання відповідного грошового забезпечення за період 01.03.2018 по 13.08.2018: відповідне розрахування при звільненні з військової служби (отримання належної одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби); належного розрахунку, призначення та отримування належної пенсії; отримання належної грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки, а тому наявні всі підстави для остаточного розрахунку при звільненні позивача, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.

До суду 29 липня 2020 року (вхід. №29518/20) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що позиція позивача щодо необхідності застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням, що враховується для такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата, обґрунтовані посиланням на текст приміток до Додатків №1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 є необґрунтованими, оскільки ці примітки не містять норм права та не узгоджуються з пунктом 3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-УІІІ., який набрав чинності 01.01.2017 року та яким установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Відповідь на відзив від позивача до суду не надійшла.

Ухвалою від 14 вересня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 17 жовтня 2020 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 17 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 09 листопада 2020 року на 15 годину 00 хвилин.

На відкрите судове засідання позивач та його представник не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить розпис представника у розписці.

Відповідач на відкрите судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 5 ст. 205 КАС України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Виходячи із характеру спірних правовідносин та предмету доказування, суд доходить висновку, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 09 листопада 2020 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (а.с.12).

Відповідно до Витягу із Наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 20 червня 2018 року № 371, капітана 1 рангу ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на пунктом «г» (у зв`язку з проведенням організаційних заходів) (а.с.9).

Згідно з Витягу із наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) №122 від 26.06.2018 року, капітана 1 рангу ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси (а.с.8).

Матеріалами справи підтверджено, що Військовою частиною НОМЕР_5 видано ОСОБА_1 довідку про розмір грошового забезпечення про те, що грошове забезпечення за останньою займаною ним посадою «заступника начальника управління персоналу штабу Командування ВМС ЗС України» на день виключення його зі списків частини складає: посадовий оклад у розмірі 8740, 00 грн., оклад за військове звання 1480 грн., надбавка за вислугу років 50% 5110 грн., надбавка за особливості проходження військової служби 10% 1533 грн., надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 20% 1748 грн., премія 20% 1748 грн., всього розмір грошового забезпечення на місяць 20 539,00 грн. (а.с.11), та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення від 13.08.2018 року № 204 (а.с. 10).

Також суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/3742/19 від 16.10.2019 року, яке набрало законної сили 18 листопада 2019 року, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 та зобов`язано військову частину А 0456 внести зміни до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 26.06.2018 року № 122, щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 років, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 13.08.2018 року у розмірі 37478, 76 грн. та зобов`язано виплатити грошову компенсацію в розмірі 37 478, 76 грн.

З позову вбачається, що вказане рішення суду було виконано, але позивач не погоджується з його виконанням.

Проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та встановлені судом факти та обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч. 3 ст. 9 цього Закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 цього Закону, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою збільшив розмір грошового забезпечення військовослужбовців» (далі - Постанова КМУ №704).

Постановою КМУ № 704 затверджено, зокрема: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Згідно з п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року, внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються.

Так, до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови КМУ № 704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Разом з тим, згідно з пунктом 1 Примітки Додатку 1 Постанови КМУ № 704 "Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" (в редакції постанови КМУ № 1041 від 20.12.2017 року), посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Згідно з Примітки Додатку 14 "Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Тобто зміст приміток до Додатків 1 та 14 до постанови КМУ № 704 не був приведений у відповідність з нормою п. 4 цієї постанови.

У зв`язку з чим, позивач вважає, що у спірний період з 01.03.2018 року по 13.08.2018 року при обчисленні розміру грошового забезпечення має бути застосовані саме примітки до Додатків 1 та 14 до постанови КМУ № 704.

Оцінюючи надані докази, суд виходить із такого застосування норм матеріального права.

Як було зазначено, відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 49 Закону України від 27.02.2014 року № 794-VII "Про Кабінет Міністрів України", Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 року № 870 затверджено Правила підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України (далі - Правила), які визначають загальні підходи до підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України (постанов і розпоряджень), їх форму, структуру та техніко-юридичні особливості розроблення з урахуванням нормопроектувальної техніки.

У пунктах 6, 11, 14, 15 цих Правил зазначено, що проект постанови Кабінету Міністрів України готується зокрема у разі затвердження положення або іншого нормативно-правового акта.

Проект постанови складається з назви, вступної та постановляючої частини і у разі потреби додатків.

Постановляюча частина постанови повинна містити: нормативні положення; конкретні доручення суб`єктам суспільних відносин у відповідній сфері; умови та порядок дії інших постанов (окремих норм); посилання на додатки (у разі їх наявності); норми, пов`язані з набранням чинності постановою (окремими нормами). У разі потреби визначаються орган (органи) виконавчої влади або посадова особа (особи), що здійснюють контроль за виконанням постанови.

Структурно постановляюча частина постанови викладається у такій послідовності: пункти, що містять нормативні положення; пункти, що стосуються внесення змін до постанов (розпоряджень) або визнання їх (окремих норм) такими, що втратили чинність; пункти, що містять окремі доручення; пункт, що стосується визначення дати набрання чинності постановою.

У пункті 20 Правил наведені вимоги, які встановлюються до змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта, який передбачається затвердити постановою.

Так, згідно з абзацу 7 підпункту 2 пункту 20 Правил, в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.

Підпунктом 6 пункту 20 Правил передбачено, що додатки до проекту документа повинні містити перелік елементів, включення яких до тексту ускладнило б його сприйняття. Додатки позначаються цифрами.

Відповідно до пункту 24 Правил, метою підготовки проекту акта про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України є їх приведення у відповідність з прийнятими законами, актами Президента України, а також забезпечення взаємоузгодження норм окремих актів Кабінету Міністрів України.

Пунктом 2.16 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 року № 34/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 року за № 381/10661, включення до нормативно-правових актів приміток не допускається, за винятком випадків, якщо необхідно дати визначення будь-якого суміжного поняття або помістити короткий коментар, що допоможе точніше зрозуміти положення, викладені в структурній одиниці нормативно-правового акта. Примітки не повинні містити норм права.

Суд встановив, що пунктом 1 Постанови КМУ № 704 затверджені нормативні акти: тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (Додаток 1), схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (Додаток 14).

Пункт 4 Постанови № 704 містить нормативні положення: порядок визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу.

В той же час, станом на час прийняття Постанови № 704, пункт 4 зазначеної постанови передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1 та 14 до Постанови № 704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

В подальшому постановою КМУ № 103 внесено зміни до постанови КМУ № 704 та пункт 4 викладено в новій редакції, а саме: виключено вимогу щодо обрахування посадових окладів виходячи із розрахункової величини 50% розміру мінімальної зарплати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

При цьому зміст приміток до Додатків 1 та 14 до постанови № 704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.

Таким чином, застосовуючи вищенаведені положення Правил та Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 року № 34/5, суд доходить висновку, що згідно з постанови КМУ № 704 (в редакції Постанови КМУ № 103), яка була чинною станом на час спірного періоду, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Примітки до Додатків 1 та 14 до постанови № 704 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки із аналізу приведених положень Правил та Порядку, примітки не є нормою права.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017 року установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови № 704, які за своєю правовою природою не є нормами права, не узгоджуються з пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII.

При цьому за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідний підхід, зокрема, застосований Верховним Судом під час ухвалення постанови від 21.11.2018 року по справі № 700/668/16-а, в якій суд визнав, що суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.

Отже, враховуючи те, що Додатки 1 і 14 до Постанови КМУ № 704 затверджені 30.08.2017 року, а пункт 4 цієї ж постанови змінено 21.02.2018 року на підставі Постанови КМУ № 103, то пріоритетним в цьому випадку є положення саме пункту 4 Постанови КМУ № 704.

Суд встановив, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18, яка набрала законної сили 29.01.2020 року, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Таким чином, лише з 29.01.2020 року дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 пункт 6 постанови КМ України № 103 втратив чинність та була відновлена дія п. 4 постанови КМ України № 704 у первісній редакції.

Проте, згідно з п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, що під час розв`язання правової колізії між нормами п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ та п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704 перевагу належить віддати положенням закону, як акту права вищої юридичної сили.

Оскільки норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, немає законодавчо визначених підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Судом також враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 по справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яких: « 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Таким чином, за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 1 січня 2018 року.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії, щодо використання розміру посадового окладу 8740 грн. та розміру окладу за військовим званням 1480 грн. для зарахування та виплати належної грошової індексації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки та зобов`язання здійснити перерахунок даної грошової компенсації, та виплатити різницю, суд окремо вважає необхідним зазначити, що ці позовні вимоги спрямовані на виконання іншого судового рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/3742/19 від 16.10.2019 року, яке набрало законної сили 18 листопада 2019 року, та яким визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 та зобов`язано військову частину А 0456 внести зміни до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 26.06.2018 року № 122, щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 років, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 13.08.2018 року у розмірі 37478, 76 грн. та зобов`язано виплатити грошову компенсацію в розмірі 37 478, 76 грн.

Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання відповідного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 382-383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Такий правовий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верхового Суду по справі № 815/2925/18 від 22 вересня 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на приписах норм матеріального права, а тому не належать задоволенню в повному обсязі.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, позивач звільнений від сплати судового збору, та відсутні витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, жодні витрати не належать компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України, з урахування п. 3 Розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.