Справа № 359/407/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 359/407/20 Головуючий у І-ій інстанції Борець Є.О.,
суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.

при секретарі Хмарській К.І.

за участю

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Митниці Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування постанов в справах про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Митниці Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - Відповідачі, Інспектора Плітка О.С.) у якому просив визнати протиправними та скасувати постанови Митниці Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі:

- №0094/50800/19 про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 966 570,78 грн.;

- №0095/50800/19 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 373 340,30 грн.;

- №0096/50800/19 про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 2 363 060,13 грн.;

- №0097/50800/10 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5 467 620,87 грн.;

- №0098/50800/19 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 090 804,45 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Чорноморська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, який з`явився в призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.10.2019 року заступником начальника Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято постанови у справах про порушення митних правил, а саме (далі по тексту - оскаржувані постанови):

- №0094/50800/19 про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 966 570,78 грн.;

- №0095/50800/19 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 373 340,30 грн.;

- №0096/50800/19 про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 2 363 060,13 грн.;

- №0097/50800/10 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5 467 620,87 грн.;

- №0098/50800/19 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 090 804,45 грн.

Як вбачається зі змісту вказаних постанов, у період з 10.11.2014 року до 15.11.2014 року, з метою митного оформлення вантажів, придбаних ТОВ «Савона Лтд», до Херсонської митниці були подані митні декларації, в яких містились неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товарів згідно з УКТ ЗЕД та їх митної вартості. Особою, уповноваженою на роботу з митницею від імені ТОВ «Савона Лтд», був визнаний ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з оскаржуваними постановами, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували саме ОСОБА_1 подано до Херсонської митниці митні декларації з метою митного оформлення вантажів, придбаних ТОВ «Савона Лтд».

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом Країни (далі по тексту - МК України) та Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Правовими положеннями ч. 1 ст. 458 МК України регламентовано, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та (або) одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та (або) надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у з зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно із ч. 2 ст.459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

У свою чергу, ст. 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто, обов`язковими ознаками складу адміністративного правопорушення є наявність суб`єкту правопорушення, а також наявність вини такого суб`єкту правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, станом на 10.11.2014 - 15.11.2014 року, період оформлення митних декларацій, з приводу яких було складено оскаржувані постанови, ОСОБА_1 не мав відношення до ТОВ «Савона Лтд» та не був посадовою особою вказаного товариства.

05.11.2014 року ОСОБА_1 продав свою частку, у розмірі 100 %, у статутному капіталі ТОВ «Савона Лтд» новому власнику - ОСОБА_2 .

Зазначене підтверджується, витягом № відносно ТОВ «Савона ЛТД» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 10.11.2014 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що станом на момент оформлення митних декларацій, станом на 10.11.2014 - 15.11.2014 року, керівником ТОВ «Савона ЛТД» був ОСОБА_2 , який починаючи з 05.11.2014 року став єдиним засновником ТОВ «Савона ЛТД» (Т.1 а.с.56-60).

Таким чином, ОСОБА_1 , під час зафіксованих митним органом правопорушень, не мав відношення до ТОВ «Савона Лтд», не надавав згоду на будь-які дії від свого імені, не укладав жодних договорів, довіреностей чи будь-яких інших актів з ТОВ «Савона Лтд» або від імені підприємства. У тому числі, позивач не здійснював складання та подання будь-яких митних декларацій від імені та в інтересах ТОВ «Савона ЛТД» після 05.11.2014 року.

Зазначені обставини не спростовано митним органом, а апелянтом не надано належних доказів, які б доводили безпосередню участь ОСОБА_1 під час оформлення митних декларацій ТОВ «Савона ЛТД».

Так, ст. 531 МК України встановлено, що підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Згідно п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення тне може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищезазначені правові положення та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що ОСОБА_1 не є суб`єктом порушення митних правил, відповідно до ст.485 МК України, а тому в діях останнього відсутній склад порушення митних правил, і останнього безпідставно притягнуто до відповідальності, що в свою чергу є достатньою підставою для скасування оскаржуваних постанов.

Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Проте, на виконання вищезазначених правових положень, в матеріалах справи не міститься жодного належного доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого нормами чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувані постанови №0094/50800/19, №0095/50800/19, №0096/50800/19, №0097/50800/10 та №0098/50800/19 про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу є незаконними та підлягають скасуванню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст рішення виготовлено 12.11.2020 року