Справа № 160/11284/20
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 листопада 2020 року Справа 160/11284/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Златіна С.В.

при секретарі Піскун Я.В.

представника позивача Пантилеєнко З.С.

представника відповідача Грабовський М.О.

представника третьої особи не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з адміністративним позовом до суду та клопотання Національної поліції України та Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі № 160/11284/20 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України та Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки при звільненні виплати одноразової грошової домоги в період з 08.08.2019 року по 27.09.2019 року в сумі 24 856,20 грн.;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки при звільненні виплати одноразової грошової домоги в період з 08.08.2019 року по 27.09.2019 року в сумі 24 856,20 грн.;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача моральну шкоду у розмірі 4000 грн.;

стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Ухвалою суду від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні позивач зазначив про те, що ним строк звернення до адміністративного суду пропущено з поважних причин. Раніше позивач звертався з аналогічним позовом до суду, однак ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року позовну заяву позивача залишено без розгляду через пропуск строку звернення з позовом до суду. Позивач наголошує на тому, що предмет позову пов`язаний із оплатою праці, а тому строк звернення з позовом до суду не застосовується.

На підставі викладеного позивач просить суд поновити строк звернення з адміністративним позовом до суду.

Відповідач та третя особа просили суд залишити позовну заяву без розгляду через пропуск строку звернення з адміністративним позовом до суду. Позивач дізнався про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні 27.09.2019 року. Таким чином, станом на день звернення з даним адміністративним позовом до суду, позивачем пропущено строк визначений ч.2 ст. 122 КАС України. Поважних причин пропуску строку звернення з позовом до суду позивач не навів. Крім того, позивач раніше вже звертався з даним позовом до суду, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року позовну заяву позивача залишено без розгляду через пропуск строку звернення з позовом до суду.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти поновлення строку звернення з позовом до суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, подала клопотання про розгляд справи без її участі.

Суд дослідивши клопотання позивача, відповідача та третьої особи, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне.

Суд під час відкриття провадження у адміністративній справі не вирішував питання про визнання поважними причин пропущення позивачем строку звернення з адміністративним позовом до суду.

Предметом позову є вимоги: протиправні дії стосовно не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки при звільненні виплати одноразової грошової допомоги та стягнення моральної шкоди.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.01.2019 року по справі № 910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати; стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця.

Таким чином, відносини, які виникли між сторонами не є відносинами стосовно проходження та звільнення з публічної служби, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не входить до грошового забезпечення поліцейського, а є видом відповідальності роботодавця позивача. Крім того, одноразова грошова допомога згідно вимог чинного законодавства України виплачується не роботодавцем позивача Департаментом захисту економіки Національної поліції України, а Національною поліцією України.

Згідно ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

З матеріалів справи вбачається, що позивач довідався про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні 27.09.2019 року, що підтверджується випискою ПАТ КБ «ПриватБанк», копія якої міститься у матеріалах справи.

З даним позовом позивач звернувся до суду 17.09.2020 року.

Таким чином, позивач пропущено строк звернення з позовом до суду.

2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19)» (далі Закон № 540-ІХ), яким розділ VI "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 3 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

На усій території України карантин установлено з 12 березня 2020 року до 31 грудня 2020 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211.

Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування Закону № 540-ІХ, тобто з 02 квітня 2020 року. Проте, ураховуючи зміст статті 3 КАС України, а також те, що запропоновані зміни не встановлюють нових обов`язків, не скасовують і не звужують прав учасників судового процесу, не обмежують їх використання, вони мають зворотну силу, тобто поширюються на правовідносини, пов`язані зі здійсненням судочинства у всіх справах, тобто тих, які вже знаходяться на розгляді в судах усіх інстанцій, так і тих, які будуть відкриті у подальшому. При цьому дата введення карантину на всій території України не має значення, якщо процесуальні правовідносини тривають.

Якщо процесуальний строк почав перебіг до 12 березня 2020 року, то його тривалість буде дорівнювати: кількість днів строку, визначеного законом, які пройшли до 12 березня 2020 року + період карантину + кількість днів строку, які залишись від визначеного законом строку.

Тобто на період дії карантину обчислення процесуальних строків зупиняється.

Згідно із Законом № 540-ІХ строк, на який продовжені процесуальні строки, визначений строком закінчення карантину, тобто моментом, коли Кабінет Міністрів України ухвалить офіційне рішення про його закінчення.

Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення; процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України , пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України , пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Враховуючи викладене, а також запровадження на всій території Україні карантину, враховуючи завдання адміністративного судочинства, визначене у ч.1 ст. 2 КАС України, а також право на звернення до суду, передбачене ч.1 ст. 5 КАС України, а також те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, то суд вважає поважними причини пропущення позивачем строку звернення з адміністративним позовом до суду, а строк звернення з позовом до суду таким, що підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з адміністративним позовом до суду задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення з позовом до адміністративного суду.

У клопотаннях Національної поліції України та Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі № 160/11284/20 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.