Справа № 443/1080/16-а
Суддя: Сливка С. І.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №443/1080/16-а
Провадження №2-а/443/3/20
РІШЕННЯ

іменем України

13 листопада 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Сливки С.І.,

за участю секретаря Кушнір М.І.,

представника відповідача Старак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жидачівської міської ради про скасування рішення

встановив:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати рішення Жидачівської міської ради Львівської області №56 «Про встановлення єдиного податку на території м.Жидачева на 2016 рік» від 21 січня 2016 року.

В обґрунтування заявленого позову позивач покликається на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам Конституції України та Законів України. В пункті 4 оскаржуваного рішення зазначено про його введення в дію з 1 січня 2016 рок, хоча таке набрало чинності лише 25.01.2016 року, що не відповідає ч.5 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.58 Конституції України. Крім того, оскаржуване рішення не відповідає вимогам п.п.4.1, 12.3.1, 12.3.4 Податкового кодексу України.

22.08.2016 року позивач подав уточнену позовну заяву, згідно якої просить скасувати рішення Жидачівської міської ради Львівської області №56 «Про встановлення єдиного податку на території м.Жидачева на 2016 рік» від 21 січня 2016 року із змінами, внесеними, згідно з рішення №77 від35.02.2016 р.ю

Ухвалою від 05.07.2016 року справу прийнято до провадження Жидачівського районного суду Львівської області та відкрито провадження у справі.

Розпорядженням керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області від 04.08.2020 року призначено повторний автоматичний авторозподіл справи.

Протоколом повторного автоматичного розподілу справи визначено Сливку С.І. головуючим суддею у справі.

Ухвалою від 10.08.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

21.08.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову. Відзив обгрунтовує тим, що оскаржуване рішення було прийнято відповідно до п.7 Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015р. №909-19 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набрав чинності 31.12.2015 року. Відповідно до п.4 вказаного Закону, в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені п.п.12.3.4 п.12.3 п.12 Податкового кодексу та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Відповідно до п.294.2 ст.294 Податкового кодексу, податковий період починається з першого числа першого місяця податкового періоду і закінчується останнім календарним днем останнього податкового періоду. Необхідність перегляду ставок єдиного податку виникла у зв`язку із змінами у переліку місцевих податків і зборів та видів грошових поступлень, що формують дохідну частину міського бюджету м.Жидачева, в результаті чого місто недоотримало суттєву суму коштів, які використовуються для розвитку інфраструктури населеного пункту. Крім того, міська рада не встановлювала пільги по сплаті податків для окремих фізичних та юридичних осіб. Рішенням №77 від 25.02.2016 року пільга встановлена для виду діяльності, а не окремим юридичним чи фізичним особам - підприємців.

02.09.2020 року позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначає, що Законом України від 24.12.2015р. №909-VIII надано можливість органів місцевого самоврядування перегляду уже прийнятих рішень, тобто внесення змін та доповнень до рішень, що були прийняті до моменту набрання чинності даним Законом, а не прийняття нових рішень, що було допущено позивачем. Окрім того, вказаним Законом надано можливість переглянути прийняті рішення в строк до 31 січня 2016 року, проте всупереч даному положенню позивачем було прийнято рішення №77, яким внесено зміни до оскаржуваного рішення №56, 25 лютого 2016 року.

Оскільки, відповідно до Законом України від 24.12.2015р. №909-VIII не застосовується положення п.12.3.4 Податкового кодексу щодо необхідності офіційного опублікування рішення про встановлення місцевих податків та зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін, то необхідно застосовувати загальну норму п.4.1.9 Податкового кодексу щодо застосування якої жодних застережень немає і відповідно до якої зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Крім того, рішення №77 від 25 лютого 2016 року прийнято всупереч п.4.1.2 Податкового кодексу, яким передбачається рівність усіх платників податків перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, та п.12.3.7 Податкового кодексу, відповідно до якого не дозволяється встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів. Однак, позивачем було надано пільги окремим суб`єктам підприємництва, а саме тим, які здійснюють господарську діяльність у сфері надання побутових послуг населенню та встановлення податку на їх діяльність в розмірі 13% розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного податкового періоду.

Позивач в судовому засіданні 07.09.2020 року позов підтримав, з мотивів, наведених у ньому та відповіді на відзив. В судове засідання 13.11.2020 року позивач не з`явився, подав заяву, згідно якої просить проводити судове засідання у його відсутності та повідомити про прийняте рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

24.12.2015р. Верховною Радою України прийнятий Закон України №909-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році». Прийняття вказаного Закону мало на меті створити умови для збільшення надходжень до бюджету та забезпечення збалансованості бюджету 2016 року, а також покращення адміністрування податків.

Пунктом 4 Перехідних положень вказаного Закону установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Також пунктом 7 Перехідних положень Закону № 909-УІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Тобто, у 2016 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, для умов застосування ставок податку, зокрема єдиного податку законодавець визначив не застосовувати в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та разом із тим рекомендував органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України, а відтак відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

На виконання зазначених норм Закону №909-VІІІ 21.01.2016 року Жидачівською міською радою Львівської області прийнято рішення № 56 «Про встановлення єдиного податку на території м.Жидачева на 2016 рік» /а.с.4/, згідно якого вирішено, зокрема:

«Встановити на території міста Жидачева єдиний податок».

«Встановити фіксовані ставки єдиного податку для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність на території міста Жидачева:

- для першої групи платників податків 10% розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного податкового періоду з розрахунку на календарний місяць;

- для другої групи платників єдиного податку 20% розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного податкового періоду з розрахунку на календарний місяць».

«Ввести в дію на території міста Жидачева єдиний податок з 1 січня 2016 року».

Окрім того, 25.02.2016 року Жидачівською міською радою Львівської області прийнято рішення № 77 «Про розгляд звернення підприємців м.Жидачева до депутатів Жидачівської міської ради» /а.с.19/, яким внесено зміни у рішення Жидачівської міської ради від 21.01.2016 року №56, а саме:

-абзац третій пункту 2 доповнити словами «крім платників другої групи платників єдиного податку, які здійснюють господарську діяльність у сфері надання побутових послуг населенню»;

-пункт 2 доповнити абзацом четвертим я такій редакції «- для платників другої групи платників єдиного податку, які здійснюють господарську діяльність у сфері надання побутових послуг населенню 13% розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного податкового періоду з розрахунку на календарний місяць».

Спірні правовідносини виникли з приводу встановлення єдиного податку місцевою радою, які регулюються Конституцією та Податковим кодексом України (далі -ПК України) в редакціях, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (п.1 ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.п.12.3, 12.3.2, 12.3.4, 12.3.5 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Приписами ст.7 ПК України передбачено, що під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку , об`єкт оподаткування , база оподаткування , ставка податку , порядок обчислення податку , податковий період , строк та порядок сплати податку , строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Під час встановлення податку можуть передбачатися податкові пільги та порядок їх застосування.

Будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Частиною 1 ст.69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до п.10.1.2 ст.10 ПК України, до місцевих податків належить єдиний податок.

Згідно ст.ст.1,2 Європейської хартії місцевого самоврядування, місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання і управління суттєвою часткою суспільних справ, які належать до їхньої компетенції, в інтересах місцевого населення.

Таким чином, суд приходить до переконання про винесення оспорюваного рішення належним суб`єктом.

Повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів визначені в п.12.4 ст.12 ПК України. Зокрема, до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів віднесено: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом (п.п.12.4.1); до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду (п.п.12.4.3).

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Порядок формування доходної частини бюджетів визначено у ч. 3 ст. 27 Бюджетного тексу України, відповідно до якої Закони України або їх окремі положення, які вливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, правила щодо прийняття місцевими радами рішень щодо зміни розмірів податків, які справляються до бюджетів та формують їх доходну частину, що визначені податковим та бюджетним законодавством, є однаковими.

Відповідно до п.п.4.1.9 п. 4.1 ст.4 ПК України, податкове законодавство грунтується на принципі стабільності - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Суд погоджується з тим, що положення Закону № 909-VIII від 24.12.2015р. не відповідають закріпленому в п.п.4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України принципу стабільності податкового законодавства. Проте суд зазначає, що вказаний принцип, а також вимоги статті 27 Бюджетного кодексу України щодо порядку подання і розгляду законопроектів, які впливають на показники бюджету, має враховуватись законодавцем при прийнятті нових законів, якими вносяться будь-які зміни до системи оподаткування, що не звільняє платників податків від виконання обов`язків, передбачених законом, який набрав чинності.

Одночасно, дія вказаного принципу не була зупинена та його застосування не було обмежено в іншій спосіб Законом №909-VІІІ.

Спеціальний порядок оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування, встановлений підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, дія якого була зупинена на 2016 рік Законом №909-VІІІ є одним із елементів цілісної системи забезпечення стабільності податкового законодавства України.

Приписами Закону України №909-VІІІ не передбачався новий порядок оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків чи зборів або внесення змін до них.

Крім того, частиною 12 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому».

Закон № 909-VIII від 24.12.2015 не був визнаний неконституційним, а отже, підлягає застосуванню з моменту набрання ним чинності.

Також суд виходить з того, що під час вирішення питання, яка з однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для розв`язання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надавати тій з них, що прийнята пізніше. У розглядуваному випадку пізніше прийняті норми Закону України №909-УІІІ від 24.12.2015р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення №56 від 21.01.2016 року без дотримання вимог, встановлених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» діяв у спосіб визначений спеціальною нормою закону № 909-VIII від 24.12.2015 та відповідно його дії ґрунтувались на чинному положенні національного законодавства, тобто відповідачем, правомірно не було приписи підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

При цьому суд враховує, що оскаржуване рішення було прийнято на виконання вимог Закону України від 24 грудня 2015 року №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» та в термін, рекомендований цим Законом (у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом).

Отож, підсумовуючи вищенаведене, суд доходить переконання, що рішення Жидачівської міської ради Львівської області №56 «Про встановлення єдиного податку на території м.Жидачева на 2016 рік» від 21 січня 2016 року прийнято належним суб`єктом в межах наданих повноважень та у законний спосіб, з урахуванням положень Закону №909-VIII від 24.12.2015 року.

Разом з тим, згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99 зазначив про те, що вказаний принцип слід розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Однак, в пунктом 4 оскаржуваного рішення №56 від 21.01.2016 року встановлений єдиний податок вводиться в дію з 1 січня 2016 року, що не відповідає вимогам ст.58 Конституції України, а тому такий підлягає скасуванню.

Відповідно до п.12.3.7 ст.12 ПК України, не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

Тобто, з наведеної норми Закону вбачається, що не дозволяється встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб, однак це не стосується видів господарської діяльності.

Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць (п.293.2 ст.293 ПК України).

Підпунктом 295.1 статті 295 ПК України передбачено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Як уже зазначалось вище в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

При цьому, саме під час встановлення податку можуть передбачатися податкові пільги та порядок їх застосування.

Також пунктом 7 Перехідних положень Закону № 909-УІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Таким чином, законодавець встановив чіткий строк, до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів, в тому числі і встановити податкові пільги.

Однак, виконавши вимоги Закону №909-VIII в січні 2016 року відповідач не мав законних підстав для додаткового перегляду ставок єдиного податку та встановлення податкових пільг ще й у лютому 2016 року, оскільки подвійний перегляд ставок на 2016 рік не передбачений ні Законом №909-VIII та його прикінцевими положеннями, ні будь-якими іншими нормами чинного Законодавства.

Відтак, зміни внесені до оскаржуваного рішення №56 від 21.01.2016 рішенням Жидачівської міської ради № 77 від 25.02.2016 є такими, що прийняті не у спосіб передбачений Законом, а відтак такі підлягають скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити частково, а саме слід визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення Жидачівської міської ради Львівської області №56 «Про встановлення єдиного податку на території м.Жидачева на 2016 рік» від 21 січня 2016 року та в частині змін, внесених згідно рішення Жидачівської міської ради Львівської області №77 «Про розгляд звернення підприємців м.Жидачева до депутатів Жидачівської міської ради» від 25.02.2016.

Керуючись ст.ст.241-246 КАС України, суд,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення Жидачівської міської ради Львівської області №56 «Про встановлення єдиного податку на території м.Жидачева на 2016 рік» від 21 січня 2016 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Жидачівської міської ради Львівської області №56 «Про встановлення єдиного податку на території м.Жидачева на 2016 рік» від 21 січня 2016 року в частині змін, внесених згідно рішення Жидачівської міської ради Львівської області №77 «Про розгляд звернення підприємців м.Жидачева до депутатів Жидачівської міської ради» від 25.02.2016.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцятиднів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка