Справа № 463/5726/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 463/5726/20 пров. № А/857/11989/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судова-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2020 року у справі № 463/5726/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Львівське комунальне підприємство "Рясне - 402" про скасування постанови без серії,№55 від 14 травня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції Головатий Р.Я.,

час ухвалення рішення 24.09.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 24.09.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача, просить скасувати постанову Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №55 від 14.05.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.150 КпАП України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.150 КпАП України за те, що за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено перепланування приміщення із влаштуванням на місці віконного отвору дверного. Разом з тим, всупереч вимогам ст.283 КпАП України постанова не містить чітких та правильних відомостей про особу щодо якої розглядалася справа про адміністративне правопорушення; відсутні докази того, що влаштування на місці віконного отвору дверного відноситься до перепланування, що потребує дозволу; постанова винесена без належної мотивації, без зазначення будь-яких належних та допустимих доказів, нормативно-правових актів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Крім цього, відповідачем порушено процедуру розгляду справи, передбачену ст.268 КпАП України, оскільки на засідання комісії 14.05.2020 її запросили лише 19.06.2020, що позбавило позивача можливості надати пояснення.

З урахуванням наведеного, оскільки позивач як власник квартири АДРЕСА_2 , частково встановила пандус до свого приміщення, а також на місці існуючого вікна встановила двері, що проведено в межах перепланування, яке не потребує жодних дозвільних документів згідно зі ст.100, 152 ЖК Української УРСР, Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій та Постанови кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №406, так як вказана стіна є не несучою, а самонесучою, тому вважає постанову незаконною та необґрунтованою, прийнятою на підставі невірних висновків та без з`ясування обставин, у зв`язку з чим просить її скасувати.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2020 року у справі № 463/5726/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідач не довів, що перепланування віконного отвору на дверний потребує дозволу. Крім того, оскаржувана постанова винесена без належного мотивування та будь-яких доказів. Решта доводів апелянта аналогічні мотивам позовної заяви.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2020 року у справі № 463/5726/20 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем подано докази правомірності прийняття рішення про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.150 КпАП України, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що протоколом про адміністративне правопорушення від 26.03.2020 №48, складеного ЛКП «Рясне-402», який згідно зі ст.251 КпАП України встановлено, що ОСОБА_1 здійснила перепланування приміщення із влаштуванням на місці віконного отвору дверного. Більше того, і сама позивач не заперечує тієї обставини, що вона у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , на місці існуючого вікна встановила двері.

З постанови в справі про адміністративне правопорушення №55 від 14.05.2020, винесеної адміністративною комісією при ЛРА ЛМР вбачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. за те, що остання 26.03.2020 здійснила перепланування приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , із влаштуванням на місці віконного отвору дверного, що є порушенням ст.150 КпАП України.

Не погоджуючись з винесеною постановою позивач звернулася до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 150 КУпАП передбачено, що порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під`їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, безгосподарне їх утримання, а також самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об`єктів благоустрою - тягнуть за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26.03.2020 №48, складеного ЛКП «Рясне-402», який згідно зі ст.251 КпАП України є доказом у справі про адміністративне правопорушення, таким встановлено, що ОСОБА_1 здійснила перепланування приміщення із влаштуванням на місці віконного отвору дверного. Більше того, і сама позивач не заперечує тієї обставини, що вона у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , на місці існуючого вікна встановила двері.

На підставі вищевказаного протоколу, адміністративною комісією при ЛРА ЛМР винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення №55 від 14.05.2020, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. за те, що остання 26.03.2020 здійснила перепланування приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , із влаштуванням на місці віконного отвору дверного, що є порушенням ст.150 КпАП України.

Відповідно до п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право, зокрема на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 Житлового кодексу Української РСР.

В той же час згідно зі ст.100, 152 Житлового кодексу Української РСР виконання робіт з переобладнання та перепланування приміщень не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання, лише якщо такі роботи не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Відповідно до п.1.4.1, 1.4.3 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 №76 переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Статтею 256 КУпАП, яка встановлює вимоги до змісту протоколу, зокрема, передбачено, що протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як підтверджено матеріалами справи, протокол, на підставі якого розглядалася справа про адміністративне правопорушення, складений у присутності особи, яку притягнуто до відповідальності, відповідно до її пояснень вона здійснила перепланування без втручання в несучі конструкції.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, позивачем проведено перепланування віконного отвору на дверний.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведено перепланування не в середині квартири, а шляхом втручання у зовнішню стіну дев`ятиповерхового будинку, яка без сумніву приймає на себе навантаження від перекриттів і даху будинку і передає її фундаменту, тобто є несучою, а тому таке перепланування потребувало отримання відповідного дозволу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що повідомленням № від 20.07.2020, виданого відділенням Укрпошти, підтведжено, що поштове відправлення №731 вручено позивачу ще 08.05.2020, тобто за 6 днів до винесення постанови.

Доказів, які б спростовували такі дані, позивач не надав.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2020 року у справі № 463/5726/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 13.11.2020 року