Справа № 444/3275/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 444/3275/19 пров. № А/857/9937/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Кухтея Р.П., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: Климишин Т.Ф.

відповідач: не з`явився

третя особа: не з`явилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року про закриття провадження у справі № 444/3275/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції Качур Р.П.,

час ухвалення рішення 14 год. 21 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 10.03.2020,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення XIVIII сесії VII-демократичного скликання Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області № 62 від 09.08.2019.

На обґрунтування вимог зазначав, що оскаржуваним рішенням було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність площею 0,0534 га, кадастровий номер :01:015:0231 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (садибна ділянка) АДРЕСА_1 та передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0534 га, кадастровий номер :01:015:0231 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Дозволено гр. ОСОБА_2 провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Позивач вважає, що таке рішення є протиправним, оскільки дана земельна ділянка є у спільному користуванні мешканців багатоквартирного будинку ІНФОРМАЦІЯ_1 та АДРЕСА_2 , а відтак його права грубо порушено так як і права інших користувачів, оскільки він не давав згоди на приватизацію частки земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення закрито. Роз`яснено позивачу, що вирішення такого спору здійснюється за правилами цивільного судочинства.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції при прийнятті ухвали про закриття провадження порушив норми матеріального та процесуального права та не взяв до уваги те, що юрисдикція спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмету позовних вимог, а право вибору способу захисту належить лише позивачу.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом першої інстанції, Рішенням № 62 від 09.08.2019 XIVIII сесії VII скликання Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність площею 0,0534 га кадастровий номер :01:015:0231 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) КВЦПЗ 02.01 по АДРЕСА_2 . Передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0534 га кадастровий номер :01:015:0231 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) КВЦПЗ 02.01 по АДРЕСА_2 .

Також матеріалами справи підтверджується, що відповідно до вказаного рішення державним реєстратором Жовківської міської ради Львівської області Вненкевич Г.П. проведено державну реєстрацію права на земельну ділянку площею 0,0534 га кадастровий номер :01:015:0231 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) КВЦПЗ 02.01 по АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідним Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-020 (а.с. 57).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що хоча позивач і оспорює рішення відповідача Рава-Руської міської ради як суб`єкта владних повноважень щодо прийняття оскаржуваного рішення, однак такі правовідносини мають цивільний характер.

Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції вірними та такими, що відповідають обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2019р. (справа №826/9341/17), від 19.06.2019р. (справа №802/385/18-а), від 06.11.2019р. (справа №826/3731/18), неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному.

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17.

З встановлених судом першої інстанції обставин видно, що основним мотивом звернення до суду стало порушення майнових прав позивача, оскільки такий вважає, що земельна ділянка, щодо якої відповідачем прийнято рішення належить йому на праві спільного користування.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір у даній справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку саме органів державної влади, пов`язаний з порушенням права позивача на земельну ділянку іншими особами, за якими зареєстровані речові права на земельну ділянку, а відтак спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оспорюване рішення не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, що виключає розгляд даної справи у порядку адміністративного судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Визнання протиправним і скасування рішення щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність та передачу у приватну власність третій особі є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне (чи інше) право щодо того ж самого нерухомого майна.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вірно врахував те, що цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача щодо права постійного користування земельною ділянкою, тому з огляду на суб`єктний склад має вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства.

Щодо посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права з підстав залучення у справу третьої особи, слід зазначити, що ч. 2 ст. 49 КАС України визначає, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року про закриття провадження у справі № 444/3275/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. В. Кухтей
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 13 листопада 2020 року.