Справа № 540/3075/20
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/3075/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Енергія", ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕТ" про визнання протиправною та скасування постанови від 11.08.2020 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №55988922,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) (далі - відповідач), треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Енергія" (третя особа -1), ОСОБА_2 (треті особа - 2), Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕТ" (третя особа - 3), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 11.08.2020 р. про результати перевірки законності виконавчого провадження №55988922.

Ухвалою від 20.10.2020 р. адміністративний позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивач вимоги ухвали виконав.

Ухвалою від 04.11.2020р. відкрите спрощене провадження у справі, судове засідання призначене на 13.11.2020р.

У судове засідання учасники процесу не прибули.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_2 надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник позивача надіслав клопотання про відкладення судового засідання, яке мотивоване тим, що він перебуває на самоізоляції у зв`язку із контактуванням з особою, хворою на коронавірус, та не може прибути у судове засідання. Посилаючись на постанову КМУ від 13.10.2020р. № 956, якою строк дії карантину продовжений до 31.12.2020р., з урахуванням його бажання брати участь у судовому засіданні, просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою від 13.11.2020р. суд відмовив представнику позивача у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Положеннями ч.4 ст.287 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає за можливе розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження на підставі матеріалів, які в ній містяться.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірною постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) скасована постанова про опис та арешт майна боржника від 09.11.2017р. № 55035776 в частині опису та арешту нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена постанова прийнята в межах зведеного виконавчого провадження № 55035776, у якому позивач виступає стягувачем. Стверджує, що відповідач, приймаючи спірну постанову, порушив ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки заявник - адвокат Тихоша Д.С. в інтересах ОСОБА_2 (одного із стягувачів у зведеному виконавчому провадженні №55988922) звернувся до начальника Херсонського відділу примусового виконання рішень Південного міжрегіонального відділення управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою /повідомленням про розбіжність характеристики об`єкта реалізації, зазначених у акті опису та арешту майна і витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно із пропуском 10 денного строку оскарження рішення або дії державного виконавця. Також зазначає, що приймаючи спірну постанову, начальник відділу примусового виконання рішень не пояснив в чому полягає невідповідність площі описаного майна та належного на праві власності боржнику, а також порушення норм законодавства. Так, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що загальна площа належних боржнику нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 складає 12647,3 кв.м., загальна площа описаного і арештованого майна відповідно до постанови державного виконавця про опис та арешт майна боржника складає 12647,3 кв.м.; відповідно до звіту про оцінку майна №111 від 07.02.2018 суб`єктом оціночної діяльності було оцінено майно боржника загальною площею 12647,3 кв.м.; згідно протоколів про проведення перших, повторних та третіх електронних торгів, площа майна боржника, що підлягала продажу з аукціону складала 12647,3 кв.м. Таким чином, з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та і з постанови державного виконавця про опис та арешт майна боржника не вбачається невідповідності площі описаного майна та належного на праві власності боржнику. Очевидна описка державного виконавця при переліченні складових частин нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 та зазначення площі трансформаторної літ.В 52.1 кв.м замість 2.1 кв.м. не може бути підставою для висновку про визнання дій головного державного виконавця Григоренка М.О. у виконавчому провадженні №55988922 такими, що здійснені з порушенням ч.4 ст. 13, п.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», п.10 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов повністю.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що 05 серпня 2020 року адвокат Тихоша Д.С., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами зведеного виконавчого провадження №55988922. До зазначеної дати ОСОБА_2 та/або його представники не ознайомлювались з матеріалам виконавчого провадження, про що свідчить відсутність відповідної відмітки в матеріалах виконавчого провадження №55988922. ЗУ «Про виконавче провадження» встановлюється право сторони виконавчого провадженій оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця протягом 10-ти робочих днів, відлік яких починається від дня коли особа дізналась про порушення своїх прав або повинна була дізнатися. Оскільки матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_2 або його представника до 05.08.2020 року, та не містить доказів направлення постанови про опис та арешт майна боржника на адресу ОСОБА_2 то, вочевидь, скаржник не знав про порушення своїх прав, не повинен був та не мав можливості дізнатись про порушення своїх прав до моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а отже скарга на постанову державного виконавця про опис і решт майна боржника від 09.11.2017 року подана в межах строку встановленого ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження». Аналогічний висновок міститься і в рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 року у справі № 540/2572/20.

Щодо невідповідності належного на праві власності боржнику та описаного і арештованого майна, стверджує, що адвокат Тихоша Д.С., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2 ознайомився матеріалами зведеного виконавчого провадження № 55988922 та виявив розбіжність характеристики об`єкта нерухомого манна: нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 : у акті опису та арешту майна фактично описано 12777.90 кв.м.. в той же час у відповідності до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно площа об`єкту 12647.3 кв.м., різниця фактично описаного/арештованого майна та майна, що передано реалізацію 130,6 кв.м. Тобто, скасовуючи постанову про опис і арешт майна від 09.11.2017 року начальник відділу діяв в межах наданих законом та Інструкцією повноважень, грунтуючись на порушенні п. 10 Інструкції, оскільки в постанові про опис та арешт майна державним виконавцем невірно вирахувано загальний метраж арештованого та описаного майна боржника. Також стверджує, що, виходячи зі змісту постанови наявне порушення ч.5 ст. 56 Закону, оскільки вказана норма зобов`язує державного виконавця зазначати не тільки площу нерухомого майна, а й матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди натомість державним виконавцем зазначено лише площу таких об`єктів без зазначення конкретних відомостей посилання на які є прямою вимогою закону.

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Спірні правовідносини у даній справі врегульовані Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусовою виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває зведене виконавче провадження №55988922 про стягнення з ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» на користь держави, фізичних та юридичних осіб заборгованості на загальну суму 27099258,61

Стягувачами у даному виконавчому провадженні серед інших є позивач - ОСОБА_1 та третя особа - ОСОБА_2

09.11.2017р. державним виконавцем прийнята постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме: нежитлових будівель загальною площею 12647,3 кв.м та земельної ділянки загальною площею 13,2514 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою від 11.08.2020р. начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про результати перевірки законності виконавчого провадження №55988922 визнав незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григоренка М.О. такими, що здійснені з порушенням вимог ч. 4 ст. 13, п. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», п. 10 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень та скасував постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.11.2017 № 55035776 в частині опису та арешту нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . А також зобов`язав головного державного виконавця Григоренка М.О. провести відповідні виконавчі дії в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» у строк до 17.08.2020р.

Не погодившись із цією постановою, позивач звернувся до суду.

Щодо твердження позивача «… ОСОБА_2 пропустив встановлений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» 10 денний строк для оскарження рішення державного виконавця, не навівши поважних причин такого пропуску. При цьому, ОСОБА_2 не був позбавлений можливості ознайомлення з матеріалами зведеного виконавчого провадження ще з березня 2018 року… Таким чином, за наслідками розгляду заяви Тихоші Д.С. в інтересах ОСОБА_2 від 06.08.2020, не оформленої належним чином, у начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області були відсутні підстави для визнання дій державного виконавця Григоренко М.Ю. у виконавчому провадженні №55988922 такими, що здійснені з порушенням Закону України «Про виконавче провадження»…», суд зазначає наступне.

Позивач стверджує, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірної постанови у зв`язку із порушенням особи, яка звернулась зі скаргою строку оскарження постанови про опис та арешт майна та недоліків у оформленні самої скарги.

Суд вважає помилковою позицію позивача, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом (ч.3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження").

Суд відмічає, що Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Мінюста від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно закону № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаного закону, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так пунктом 1 розділу XII «Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження» Інструкції передбачає, що перевірити законність виконавчого провадження мають право: … начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

При цьому пунктом 2 цього ж розділу Інструкції визначено, що посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи. Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Таким чином, перевірку законності виконавчого провадження має право проводити начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень.

Судом встановлено, що спірна постанова прийнята за результатами перевірки виконавчого провадження №55988922, яке перебувало на виконанні у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), при цьому перевірку провів безпосередньо начальник цього відділу.

Крім того у спірній постанові зазначено «Мною, заступником начальника управління - начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за власною ініціативою, при здійсненні контролю за діями державного виконавця при виконанні ЗВП № 55988922, встановлено …».

Із наведеного слідує, що відповідач із власної ініціативи провів перевірку законності виконавчого провадження № 55988922, що перебуває на виконанні у відділі, очолюваному ним і не суперечить ст. 74 Закону № 1404-VIII та пунктам 1, 2 розділу XII «Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження» Інструкції.

Щодо твердження позивача про відсутність підстав для прийняття спірної постанови з огляду на допущення очевидної описки державним виконавцем при складенні постанови про опис та арешт майна від 09.11.2017р. та можливість виправлення такої описки шляхом винесення окремої постанови, суд зазначає наступне.

У спірній постанові зазначено «…09.11.2017р. здійснено опис та арешт нежитлових будівель загальною площею 12647,3 кв.м та земельної ділянки загальною площею 13,2514 га за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська Гірка, вул. Набережна, 44, з зазначенням складових частин та площі складових об`єкта. Фактично по складовим частинам об`єкта описано 12777,9 кв.м. (різниця склала 130,6 кв.м.) Зазначене свідчить про порушення вимог ч. 4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», п. 10 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, невідповідності площі описаного майна та зареєстрованого на праві приватної власності…».

Відповідно до ч. 1-5 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди….

Відповідно до пунктів 10, 16 розділу VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані: назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо)… Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

У разі виявлення в діях державного виконавця порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом, начальник відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, виносить постанову про зняття арешту з майна, в якій обов`язково зазначається висновок з урахуванням вимог Закону щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, що призвели до порушення порядку накладення арешту, вирішується питання про скасування постанови про арешт майна боржника, під час винесення якої порушено порядок накладення арешту, визначається, які дії необхідно вчинити державному виконавцю щодо усунення виявлених порушень.

Сторони не заперечують, що під час складання постанови про опис та арешт майна від 09.11.2017р. державний виконавець допустив помилки у описі складових частин описуваного майна, зокрема невірно вказав площі складових частин описаного об`єкта.

На думку суду така помилка може мати наслідком помилки у оцінці такого майна як об`єкта реалізації на торгах.

Також суд відмічає, що спірною постановою відповідач зобов`язав державного виконавця виправити допущені ним помилки - провести виконавчі дії в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» у строк до 17.08.2020р., тобто до дати подання даного позову позивачем - 15.10.2020р. недоліки мали бути усунуті.

Крім цього суд зазначає, що сама по собі спірна постанова не порушує права позивача, оскільки, як стверджує сам позивач, арештоване постановою від 09.11.2017р. майно вже реалізоване на публічних торгах та переможцем стало ТОВ «Фет», яке запропонувало найвищу ціну.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

За правилами ст.139 КАС України, при відмові у задоволенні позову судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.М. Морська

кат. 105000000