Справа № 200/6605/20-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 р. Справа№200/6605/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про перерахунок пенсії та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в якому просив:

зобов`язати виконати перерахунок пенсії за період з 24.03.1999 року по 01.07.2020 року згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

стягнути моральну шкоду в розмірі 9 999 999,99 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив що перебуває на обліку у відповідача як одержувач пенсії за віком з 24.03.1999 року. Із врахуванням 11 років пільгового стажу за списком №1 позивачу призначено пенсійні виплати в розмірі 203,99 грн., проте виплачували в розмірі 86,48 грн., посилаючись на обмеження максимальних виплат відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому рівень малозабезпеченості на 01.01.1999 року становив 74 грн.

Позивач неодноразово звертався із заявами про перерахунок пенсії, надаючи уточнені довідки про суми заробітку, копію трудової книжки, документи про навчання, проте перерахунок не було зроблено та більше 21 року до пільгового стажу не зараховується час навчання в Гірничо-механічній школі, служби в армії та час знаходження на інвалідності.

На даний час пільговий стаж позивача становить 13 років 6 місяців 18 днів та розмір пенсійних виплат становить 4511,73 грн. Проте, позивач вважає, що повинен отримувати пенсію у розмірі 12542,61 грн., оскільки отримував пенсію у розмірі 86,48 грн., що в 2,78 разів менше за належну у розмірі 240,66 грн.

Позивач зазначає, що, відстоюючи свої законні інтереси на протязі двадцяти двох років, зазнав велику моральну шкоду, що спричинило приниження його честі та людської гідності, втрати здоров`я, а також фізичні страждання, спричинені працівницею пенсійного фонду під час відвідування установи. На підставі викладено позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 11 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши що позивачу правомірно призначено пенсію у розмірі 86,48 грн. На підставі довідки №346 від 14.03.2014 року за період роботи на «Шахті «Стаханова» з 01.03.1997 року по 28.02.1998 рік (загальна сума заробітної плати - 8357,79 грн.) позивачу зроблено перерахунок пенсії з доплатою у найближчий період у квітні 2014 року.

01.03.2014 року здійснено перерахунок пенсії на підставі уточнюючої довідки про заробітну плату від 14.03.2014 року №346 видану ДП «Красноармійськвугілля» ВП «Шахта «Стаханова» за період з березня 1997 року по лютий 1999 рік (загальна сума заробітної плати - 8357,79 гривень).

Розпорядженням № 131135 від 24.01.2014 року пільговий стаж позивача детально, всесторонньо вивчено та переглянуто, а саме пільговий стаж електрослюсаря підземного з 02.01.1975 року по 19.11.1977 рік вирішено зарахувати по фактичних списках, перерахунок проведено з 01.05.2012 року. Після перерахунку пільговий ОСОБА_1 стаж склав 13 років 6 місяців 18 днів, в тому числі 10 років 8 місяців 5 днів на пільгових умовах та 2 роки 10 місяців 13 днів час знаходження на інвалідності від трудового каліцтва.

У перерахунку пенсії на підставі заяви № 1107 від 29.05.2017 року відмовлено, оскільки стаж роботи з 23.11.1967 року по 10.05.1970 рік, з 08.10.1970 року по 21.06.1972 рік та стаж по інвалідності з 13.12.1996 року включено до загального стажу, оскільки не належить до пільгового.

Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням за періоди з 18.01.1983 року по 31.01.1985 рік та з 26.05.1998 року по 24.03.1999 рік зараховано до стажу роботи, який дає право на пенсію пільгових умовах і в пільгових розмірах.

Щодо перерахунку згідно із заявою №1633 від 04.06.2020 року, позивачу відмовлено у зарахуванні періоду навчання з 16.02.1973 року по 16.07.1973 рік оскільки у свідоцтві про навчання не зазначено, що ця професія підземна. Час перебування на інвалідності з 18.01.1983 року по 31.01.1985 рік та з 07.03.1996 року по 23.03.1999 рік зараховано до пільгового стажу при переводі на пенсію за віком згідно заяви № 67 від 24.03.1999 року.

На думку відповідача позивач надає неправдиву інформацію щодо змісту позовних вимог, так як управління Пенсійного фонду діяло у межах та згідно чинного законодавства. Відповідач також зазначає, що заявлена позивачем сума спричиненої моральної шкоди не підтверджена відповідними доказами.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як одержувач пенсії за віком з 24.03.1999 року.

Відповідачем не заперечується встановлення позивачеві пенсійних виплат з обмеженням у розмірі 86,48 грн. Загальний процент розрахунку пенсії склав 55% за 25 років стажу, плюс 11% за роботу по списку №1, всього 66 %. Таким чином основний розрахунковий розмір пенсії складав 203,29 грн. із середнього заробітку 308,01 грн. * 66% .

29.05.2017 року позивач надав заяву про проведення перерахунку пенсії разом з якою надав неповну копію трудової книжки зі сторінками 1-7, довідку про роботу в Красноармійській дистанційній сигналізації та зв`язку Донецької залізниці, копію військового квитка (а.с.5).

Прийнятим рішенням № 1107 від 07.06.2017 року, періоди роботи позивача з 23.11.1967 року по 10.05.1970 рік, з 08.10.1970 року по 21.06.1972 рік та стаж по інвалідності з 13.12.1996 року включені до загального стажу, оскільки робота у якості майстра зв`язку не належать до списку робіт, які надають право на пільгове пенсійне забезпечення в списках виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР.

При розгляді справи судом також встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області про зобов`язання суб`єкту владних повноважень вчинити певні дії, при цьому фактично просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок його пенсії згідно з раніше діючим законодавством та законодавством, що діє зараз, і у відповідному розмірі, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, а саме, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби» та абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,тобто зарахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби; ст. 8, п. 2 ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та п. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за кожен повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зарахувати по одному року; розділу ХХХІ «ЗВ`ЯЗОК» «Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах», тобто зарахувати до стажу роботи, який дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, часу роботи на посаді монтера 3 розряду Новоекономічного селищного радіовузла (з 23.11.1967 року до 26.04.1968 року); ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції від 11.02.1998 року, тобто зарахувати до стажу роботи, який дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, часу навчання у комбінаті ДШС та роботу з повним робочим днем у шахті (з 16.02.1973 року до 05.02.1981 року); ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції від 11.02.1998 року, тобто зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах (з 18.01.1983 року по 18.01.1985 року та з 13.12.1995 року по т.ч.), тобто часу його перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві; абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто збільшити розмір пенсії на 1% за кожен рік понаднормативного стажу; ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати». Також просить суд зобов`язати відповідача у встановлений судом строк надати судові звіт про виконання постанови, стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 23.01.2016 року у справі № 226/2002/16-а, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області про зобов`язання суб`єкту владних повноважень вчинити певні дії відмовлено.

З цього приводу суд зазначає, що, на відміну від адміністративної справи № 226/2002/16-а,, у цій адміністративній справі 200/6605/20-а позивач частково змінив предмет позову щодо періодів стверджувальних порушень, навів додаткові обставини в обґрунтування заявлених вимог та заявив додаткові вимоги щодо рішень відповідача на його звернення у 2020 році, які раніше не були предметом судового розгляду.

За таких обставин суд не знайшов підстав для закриття провадження у справі та дійшов висновку про її розгляд по суті заявлених позовних вимог.

Позивач також звертався із заявами про перерахунок пенсії 25.02.2020 року та 04.06.2020 року, в яких вимагав врахувати довідки про заробітну плату з ВП шахти Стаханова від 03.09.2010 року та 05.08.2011 року за період з 01.03.1997 року по 28.02.1999 року, зарахування до пільгового стажу навчання в ГМШ м. Донецька та службу в армії. В своїх заявах позивач у довільній формі викладає власний розрахунок належних на його думку пенсійних виплат які були занижені в 2,78 рази (а.с.6-7, 11-12).

28.02.2020 року Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області надало відповідь на звернення (а.с.8-10), в якому зазначило, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 08.02.1996 року з призначенням пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 24.03.1999 року ОСОБА_1 переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, призначену на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При призначенні пенсії страховий стаж зараховано по 24.03.1999 рік та складає 25 років 09 місяців 03 дні, в тому числі пільговий стаж по списку №1 -11 років 02 місяці 23 дні. Періоди з 18.01.1983 року по 31.01.1985 року та з 26.05.1998 року по 24.03.1999 року перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховані до страхового стажу роботи та до пільгового стажу роботи за списком №1.

Заробітна плата врахована за період з 01.03.1997 року по 28.02.1999 року згідно довідки, виданої підприємством ПО «Красноармійськвугілля» Шахта ім. А.Г.Стаханова від 15.03.1999 року. Середньомісячний заробіток для обчислення склав 308,01.

Розмір пенсії з 24.03.1999 року склав 86,48, а саме:

308.01*66% = 203,29 - основний розмір пенсії від середньої заробітної плати.

86,48 - максимальний розмір пенсії з обмеженням (максимальний розмір відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення»).

24.01.2014 року проведено перерахунок пенсії в зв`язку з уточненням пільгового стажу.

Після перерахунку страховий стаж зараховано по 24.03.1999 рік та складає 25 років 09 місяців 03 дні, в тому числі пільговий стаж по списку № 1 - 13 років 06 місяців 18 днів. Періоди з 18.01.1983 року по 31.01.1985 року та з 26.05.1998 року по 24.03.1999 року перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховані до страхового стажу роботи та до пільгового стажу роботи за списком № 1.

14.03.2014 проведено перерахунок пенсії на підставі заяви від 14.03.2014 року № 786 про перерахунок пенсії по заробітній платі. Після перерахунку заробітна плата була обчислена за період з 01.03.1997 по 28.02.1999 року згідно наданої довідки від 14.03.2014 року № 346 за період роботи на підприємстві ВП «Шахта «Стаханова», індивідуальний коефіцієнт заробітної плати склав 2,26918. Для розрахунку заробітної плати, з якої обчислювалась пенсія, застосовано середню заробітну плату працівників, зайнятих в галузях економіки, за 2007 рік в розмірі 1197,91 грн.

Заробітна плата для обчислення пенсії складала:

2,26918*1197,91 = 2718,27 грн.

Коефіцієнт страхового стажу склав 0,38750, коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 -0,52313.

Розмір пенсії з 01.03.2014 склав 1621,46 грн., в тому числі:

2718,27*0,52313 = 1422,01 грн.;

123,37 грн. - доплата за понаднормативний стаж (13 років);

76,08 грн. - доплата з 01.05.2012 по постанові Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 327.

Період роботи з 23.02.1967 року по 26.04.1968 року зараховано до загального стажу роботи, оскільки згідно запису в трудовій книжці позивач працював в Красноармійському районному вузлі зв`язку монтером та не надано довідку, підтверджуючу пільговий стаж роботи.

За матеріалами пенсійної справи встановлено, що на момент призову до військової служби позивач працював за професією, що не дає право на пенсію на пільгових умовах. Таким чином, при призначені пенсії за віком на пільгових, військова служба зарахована до загального страхового стажу.

Період навчання в гідромеханічній школі згідно із Свідоцтвом № 426 з 05.02.1973 року по 02.08.1973 року зараховано до загального стажу роботи, оскільки позивач навчався на електрослюсаря по ремонту та наладці автоматизації шахтних машин, а прийнятий на роботу в ШСУ № 12 в якості учня електрослюсаря підземного по автоматиці, що не відповідає вимогам статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту».

Розмір пенсії позивача станом на 01.02.2020 року складає 4085,72 грн.

Додатково повідомлено, що провести перерахунок пенсії з березня 1999 року по заробітній платі згідно наданої довідки від 14.03.2014 № 346 за період роботи на підприємстві ВП «Шахта «Стаханова» за період з 01.03.1997 року по 28.02.1999 року немає можливості, оскільки такий перерахунок не передбачений вимогами чинного законодавства.

У рішенні № 131135 від 12.06.2020 року (а.с.13-14) на заяву № 1633 від 04.06.2020 року відповідач зазначив, що період навчання з 16.02.1973 року по 16.07.1973 рік не може зарахувати до пільгового стажу, оскільки в свідоцтві про навчання не зазначено, що ця професія підземна. Час перебування на інвалідності з 18.01.1983 року по 31.01.1985 рік та з 07.03.1996 року по 23.03.1999 рік зараховано до пільгового стажу при переводі на пенсію за віком згідно заяви № 67 від 24.03.1999 року. 14.03.2014 року проведено перерахунок пенсії на підставі довідки від 14.03.2014 року № 346 за період роботи на підприємстві ВП «Шахта «Стаханова» з 01.03.1997 по 28.02.1999 року.

Відповідно до Свідоцтва № 426 від 11.08.1973 року позивач навчався в Гірничо - механічній школі комбінату «Донецькшахтострой» з 05.02.1973 року по 11.08.1973 рік і отримав професію «електрослюсар по ремонту та наладці автоматизації шахтних машин (а.с.19-20).

Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 від 01 грудня 1967 року (21-23, 51), останній працював:

з 23.11.1963 року в Красноармійському відділі зв`язку монтером селищного радіовузла,

з 26.04.1968 року звільнений в зв`язку з призовом до армії,

в Донецькій залізниці (Красноармійській дистанції сигналізації та зв`язку)

з 08.10.1970 року монтером зв`язку 4 розряду,

з 01.12.1970 року по 21.06.1972 року встановлена друга група електромеханіка радіозв`язку,

в шахтоуправління № 12 треста «Красноармійськшахтобуд»

з 21.08.1972 року на посаді учня електрослюсаря поверхневого,

з 16.02.1973 року направлений на навчання до ГМШ за спеціальністю слюсар автоматник,

з 16.07.1973 року направлений на гірничу дільницю учнем слюсаря з повним робочим днем в шахті для проходження виробничої практики,

з 22.08.1973 року після навчання направлений на гірничу дільницю електрослюсарем автоматником з повним робочим днем в шахті.

За даними довідки Донецької залізниці № 746/817 від 22.05.2017 року позивач працював з 08.10.1970 року по 21.06.1972 року в Красноармійській дистанції сигналізації та зв`язку (а.с.61). Зазначення щодо пільгового характеру вказаної професії не зазначено.

ОСОБА_1 зараховано час перебування на інвалідності з 18.01.1983 року по 31.01.1985 рік та з 07.03.1996 року по 23.03.1999 рік до пільгового стажу при переводі на пенсію за віком та здійснено відповідний перерахунок.

Отже, позивач не згоден з розміром призначеної пенсії з 1999 року та не зарахуванням до пільгового стажу періодів служби в армії, роботи з 08.10.1970 року по 21.06.1972 року та навчання з 05.02.1973 року по 11.08.1973 рік.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Нормами статті 114 Закону № 1058-IV визначено особливості призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина 1 статті 114 Закону № 1058-IV).

З 01 січня 1992 року умови призначення та виплати пенсій регламентуються нормами Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ).

Згідно частини 1 статті 19 Закону №1788-ХІІ (в редакції від 11.02.1998 року) пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Згідно частини 2 статті 19 Закону №1788-ХІІ працівникам, зайнятим на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, за кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Згідно частини 4 статті 19 Закону №1788-ХІІ максимальний розмір пенсії не може перевищувати трьох, а для працівників, зайнятих на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 нього Закону, - чотирьох мінімальних пенсій за віком. Розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до цієї статті, не може перевищувати 75 процентів заробітку, за винятком мінімальних пенсій, підвищених за роки роботи понад 25 років у чоловіків і 20 - у жінок, а працівникам, зайнятим на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, - 85 процентів заробітку.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-ІV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Розділом 2 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період робот; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка; атестація робочого місця.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Гарантії соціального захисту учня, слухача та випускника професійно-технічного навчального закладу визначені статтею 38 Закону України від 10.02.1998 року № 103/98-ВР «Про професійну (професійно-технічну) освіту» (далі Закон № 103/98-ВР).

Частиною 1 статті 38 цього Закону передбачено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

В період роботи ОСОБА_1 діяв довідник пільгових професій, затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, де в розділі XXXI вказано (мовою оригіналу) «надсмотрщики (монтеры), занятые на работах по спайке освинцованных кабелей, заливке кабельных муфт свинцом и на сдирке свинца с кабеля. Надсмотрщики (монтеры) и инженерно-технические работники радиостанций и телевизионных центров, запятые на обслуживании генераторов УКВ и УВЧ».

При розгляді справи судом встановлено, що до призову до військової служби та після служби позивач працював монтером радіозв`язку та вказана професія згідно чинних списків не належить до пільгових професій. В зв`язку з чим періоди служби в армії та роботи з 08.10.1970 року по 21.06.1972 року не підлягають зарахуванню до пільгового стажу.

Проте, щодо зарахування до пільгового стажу роботи періоду навчання з 05.02.1973 року по 11.08.1973 року, суд зазначає, що позивач під час навчання з 16.07.1973 року направлений на гірничу дільницю учнем слюсаря з повним робочим днем в шахті для проходження виробничої практики, а після навчання з 22.08.1973 року направлений на гірничу дільницю електрослюсарем автоматником з повним робочим днем в шахті.

Отже, незважаючи на відсутність зазначення у свідоцтві про навчання посилання на характер набутої професії «підземна», матеріалами справи підтверджується що ОСОБА_1 дійсно проходив навчання та здобув професію «електрослюсар по ремонту та наладці автоматизації шахтних машин» для роботи в підземних умовах, яка належить до зарахуванню до пільгового стажу.

Відповідно до приписів статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин суд дійшов висновку що рішення Покровського об`єднаного управління ПФУ Донецької області рішенні № 131135 від 12.06.2020 року підлягає скасуванню в частині не зарахування до пільгового стажу позивача періоду з 05.02.1973 року по 11.08.1973 року та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 04.06.2020 року в цій частині.

Дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд зауважує, що відповідно до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту наведених процесуальних норм випливає, що завданням адміністративного судочинства є вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб в межах заявлених вимог.

Натомість до завдань адміністративного судочинства не відноситься підміна функцій суб`єкта владних повноважень стосовно розрахунку та обчислення пенсій, перевірка чи ревізія суцільним порядком правильності обчислення пенсії за весь період трудового стажу особи.

Тому власні довільні розрахунки позивача не доводять наявності порушень з боку відповідача щодо розміру призначеної пенсії.

За таких обставин суд дійшов висновку, що доводи та розрахунки позивача носять суб`єктивний характер через незадоволення загальним рівнем пенсійного забезпечення. Але вказані сумніви та припущення позивача суд не може покладати в основу судового рішення за відсутності у позові та доданих доказах посилань на невідповідність розрахунків пенсії.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Проте, з матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненням позивачу моральної шкоди, не зазначив, якими доказами підтверджуються міркування щодо заявленого розміру шкоди у сумі 9 999 999,99 грн.

Самий лише факт порушення прав позивача у сфері публічно-правових відносин не може слугувати достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом неправомірними дій відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про пенсійне забезпечення, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена відповідними належними та допустимими доказами щодо її спричинення.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України, судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки вони не були понесені позивачем, який звільнений від їх сплати.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13, ) про перерахунок пенсії та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 131135 від 12.06.2020 року в частині не зарахування до пільгового стажу періоду навчання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 05.02.1973 року по 11.08.1973 року.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ((РНОКПП НОМЕР_1 ) від 04.06.2020 року з урахуванням викладених в судовому рішенні висновків щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду навчання з 05.02.1973 року по 11.08.1973 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 11 листопада 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.А. Чекменьов