Справа № 200/12429/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року справа № 200/12429/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю представника позивача Шлемова Р.Ю., представника відповідача Пономарьова А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року (повний текст складено 20 липня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/12429/19-а (суддя в 1 інстанції Кочанова П.В.) за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (далі відповідач), в якій просили визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від № від 02.10.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення, яке винесене на підставі акту камеральної перевірки від 23.05.2019 року № 575/05-99-44-03-15-1/03337119 та яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 3089688,70 гривень.

Зазначав, що перевірку, за наслідком проведення якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, проведено відповідачем за відсутності на те правових підстав. Згідно підпункту 75.1.1 пункту статті 75 Податкового кодексу України предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгоджених сум податкових зобов`язань, в той час як в ході проведеної перевірки відповідачем досліджувалися зобов`язання, що виникли в період з 01.01.2014 року по 31.10.2016 року, та які є неузгодженими.

Наголошував, що при прийнятті спірного рішення контролюючий орган не врахував те, що позивачем здійснювалась сплата податкових зобов`язань по деклараціям за квітень 2018 року березень 2019 року та перераховувались підприємством на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ. Однак ці грошові кошти відображені в розрахунку фінансових санкцій, як такі, що були зараховані у сплату податкового боргу згідно рішень суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу 2011, 2012, 2013, 2015 років. Дата виникнення боргу по судових рішеннях до 01.07.2015 року. На розстрочений борг податковий орган не повинен нараховувати штраф за період дії договору, оскільки за таке розстрочення (відстрочення) податкового боргу позивач сплачує проценти, що дорівнюють сумі пені, визначеної п. 129.4 ст. 129 Податкового кодексу України.

Наголошував, що відповідачем не враховані положення пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, тобто, строку давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Зазначав, що підприємство має сертифікат Торгово-промислової палати про настання обставин непереборної дії від 28.08.2014 року, який стосується сплати податків та обов`язкових платежів з 14 квітня 2014 року, тому податкове повідомлення-рішення про нарахування штрафу в розмірі 3089688,70 гривень є протиправним, винесеним з порушенням норм чинного законодавства України та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі № 200/12429/19-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 02.10.2019 року № в частині штрафних санкцій на суму 1576292,90 гривень; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з Головного управління ДПС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» судові витрати з судового збору у розмірі 9800 (дев`ять тисяч вісімсот) гривень 94 копійки.

Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог і ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Донецькій області також подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що підставою для прийняття оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення стали висновки, що викладені в акті камеральної перевірки від 23.05.2019 року № 575/05-99-44-03-15-1/03337119.

Актом камеральної перевірки встановлено, що позивачем порушено строки сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість згідно судових рішень про розстрочення (відстрочення) податкового боргу 2011, 2012, 2013, 2015 років, чим порушено ст. 16, п. 57.1. та 57.3 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, за що до нього правомірно застосовано штрафні санкції у розмірах, встановлених ст. 126 Податкового кодексу України. Вважає, що погашення податкових зобов`язань відбувалося з порушенням граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань, визначених судовими рішеннями про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, тому до позивача правомірно застосовані штрафні санкції.

Відповідач також зауважив на тому, що приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не передбачають безумовного звільнення платника податків від відповідальності за порушення строків сплати податкових зобов`язань.

Посилаючись на відповідність вимогам чинного законодавства викладених в акті камеральної перевірки висновків, що стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, відповідач зауважував на необґрунтованості заявлених позивачем вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є юридичною особою, зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 03337119, про що свідчить статут підприємства та виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1, арк.справи 15-25, 27-28).

Позивач перебуває на податковому обліку відповідача, про що зазначено у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Фахівцями Головного управління ДФС у Донецькій області проведено камеральну перевірку Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» з питань повноти та своєчасності розрахунків з бюджетом з податку на додану вартість за період з 03.09.2015 року по 26.04.2019 року, про що складено акт від 23.05.2019 року № 575/05-99-44-03-15-1/03337119 (том 1, арк.справи 33-47).

Перевіркою встановлено порушення Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1, пункту 57.3 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Кодексу в частині несвоєчасної сплати сум узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу № 2а/0570/21291/2011 від 24.11.2011, рішенню суду про розстрочення (вiдстрочення) податкового боргу № 2а/0570/2702/2012 вiд 19.03.2012, рішенню суду про розстрочення (вiдстрочення) податкового боргу № 2а/0570/4516/2012 вiд 27.04.2012, рішенню суду про розстрочення (вiдстрочення) податкового боргу № 805/2426/15-а вiд 28.07.2015, рішенню суду про розстрочення (вiдстрочення) податкового боргу № 805/16715/13-а вiд 28.11.2013, рішенню суду про розстрочення/відстрочення № 805/4234/15-а вiд 05.11.2015.

Позивачем подано заперечення від 13.06.2019 року № 1513/03 до акту перевірки № 575/05-99-44-03-15-1/03337119 від 23.05.2019 року (том 1, арк.справи 48-53).

За результатами розгляду заперечень до акту перевірки Головним управлінням ДФС у Донецькій області надано відповідь від 20.06.2019 року № 48803/10/05-99-44-03-15-1 в якій зазначено, що висновки акту перевірки № 575/05-99-44-03-15-1/03337119 від 23.05.2019 року відповідають нормам Податкового кодексу України та залишаються без змін (том 1, арк.справи 54-58).

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Донецькій області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.06.2019 року № про застосування штрафних санкцій за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 3090854,30 гривень (том 1, арк.справи 60).

Позивач не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 24.06.2019 року № подав скаргу від 16.07.2019 року № 1786/03 до Державної фіскальної служби України (том 1, арк.справи 71-78).

За результатами розгляду скарги Державною податковою службою України 19.09.2019 року було прийнято рішення № 2436/6/99-00-08-05-05 про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 24.06.2019 року № в частині застосування штрафу в сумі 1165,60 гривень та залишання без змін зазначеного податкового повідомлення-рішення в іншій частині, а скаргу позивача задовольнив частково (том 1, арк.справи 79-83).

На підставі акту перевірки від 23.05.2019 року № 575/05-99-44-03-15-1/03337119 з урахуванням рішення Державної податкової служби України від 19.09.2019 року № 2436/6/99-00-08-05-05 Головним управлінням ДПС у Донецькій області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.10.2019 року № про застосування штрафних санкцій за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 3089688,70 гривень (том 1, арк.справи 66).

Податковим повідомленням-рішенням від 02.10.2019 року № на підставі ст. 126 Податкового кодексу України застосовано фінансові санкції в розмірі 20% за затримку сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість на кількість днів 598, 599, 600, 606, 607, 608, 609, 610, 613, 614, 615, 620, 621, 622, 623, 624, 627, 628, 699, 840, 843, 844, 879, 880, 902, 930, 932, 934, 937, 938, 942, 964, 965, 969, 972, 973, 993, 994, 995, 996, 1030, 1031, 1056, 1057, 1058, 1072, 1073, 1154, 1174, 1187, 1196, 1209, 1214, 1239, 1246, 1247, 1248, 1258, 1259, 1272, 1274, 1583, 1596, 1597, 1598, 1626, 1627, 1630, 1631, 1632, 1633, 1637, 1648, 1656, 1759, 1763, 1781, 1784, 1791, 1820, 1826, 1829, 1830, 1833, 1834, 1835, 1854, 1856, 1857, 1861, 1865,1877, 1889, 1890, 1893, 1915, 1916, 1934, 1940, 1966, 1967, 2002, 2003, 2029, 2060, 2099, 2214, 2215, 2247, 2249, 2264, 2270, 2306, 2313, 2332 в сумі 15448443,73 гривень, внаслідок чого нараховано фінансових санкцій на суму 3089688,70 гривень.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019 року № (том 3, арк.справи 136-139), за несвоєчасну сплату зобов`язань до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі:

- 439267,07 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 24.11.2011 року по справі № 2а/0570/21291/2011;

- 414816,39 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 19.03.2012 року по справі № 2а/0570/2702/2012;

- 432199,09 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 27.04.2012 року по справі № 2а/0570/4516/2012;

- 433154,35 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 28.11.2013 року по справі № 805/16715/13-а ;

- 502102,40 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 28.07.2015 року по справі № 805/2426/15-а;

- 868149,40 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення/відстрочення податкового боргу від 05.11.2015 року по справі №805/4234/15-а.

Як встановлено колегією суддів та визнається сторонами, рішеннями судів з позивача була стягнута податкова заборгованість. На підставі заяв позивача були прийняті рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 2а/0570/21291/2011 від 24.11.2011 року, рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 2а/0570/2702/2012 від 19.03.2012 року, рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 2а/0570/4516/2012 від 27.04.2012 року, рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 805/2426/15-а від 28.07.2015 року, рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 805/16715/13-а від 28.11.2013 року, рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 805/4234/15-а від 05.11.2015 року.

На підставі ст. 87 Податкового кодексу України податковий орган перерахував з електронного рахунку податку на додану вартість позивача в порядку черговості на погашення податкового боргу, який виник та був розстрочений рішеннями судів грошові кошти, направлені позивачем згідно платіжних документів, зазначених в акті перевірки та в розрахунку фінансових санкцій, на сплату податкових зобов`язань по деклараціям за квітень 2018 року - березень 2019 року.

Спірним питанням у даній справі є прийняття податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019 року № без врахування всіх обставин та невірного застосування норм Податкового кодексу України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Підпунктами 19-1.1.1, 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України до функцій контролюючих органів віднесено, зокрема, здійснення адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проведення відповідно до законодавства перевірок та звірок платників податків; контролювання своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Відповідно до ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до положень статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок узгодження податкового зобов`язання визначений статтею 54 Податкового кодексу України. Так, відповідно до пунктів 54.1 та 54.5 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пункту 56.17.5 статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Відповідно до пункту 56.1.8 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» податкових зобов`язань з податку на додану вартість згідно судових рішень про розстрочення (відстрочення) податкового боргу 2011, 2012, 2013, 2015 років.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача стосовно проведення камеральної перевірки щодо своєчасності сплати неузгоджених податкових зобов`язань, оскільки оскарження позивачем правомірності визначення боргу на 31.10.2016 року в ІКП з податку на додану вартість не свідчить про оскарження ним рішень контролюючого органу, яким платнику податків визначено податкове зобов`язання, що в подальшому розстрочене згідно рішень судів. Крім того, прийняті рішення судів про стягнення податку на додану вартість обґрунтовуються тим, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» самостійно задекларувало податкові зобов`язання та визнавало позовні вимоги в повному обсязі, про що зазначено в судових рішеннях у справах № 2а/0570/21291/2011, № 2а/0570/2702/2012, № 2а/0570/4516/2012, № 805/16715/13-а, № 805/2426/15-а, № 805/4234/15-а.

Самостійно визначені платником податків зобов`язання взагалі не передбачають його оскарження. Отже, спір що стосується правильності ведення відповідачем обліку зобов`язань в ІКП з податку на додану вартість не впливає на їх узгодження.

Позивачем не заперечувалася правомірність відображення в обліковій картці після 31.10.2016 чергових платежів зі сплати податкового боргу, розстроченого судовими рішеннями. Крім цього, оскільки за даними облікової картки позивача з податку на додану вартість станом на 01.12.2016 року, податковий борг з податку на додану вартість становить 60930188,90 гривень, у т.ч. пеня 16376027,40 гривень, рішення у справі № 805/1194/17, предметом якої є визначення правомірності відображення боргу в у сумі 45345456,57 гривень, з яких недоїмка складає 30604224,60 гривень, залишок несплаченої пені складає 14741231,90 гривень не впливає на обставини несвоєчасної сплати боргу, відображеного в обліковій картці позивача після 31.10.2016 року.

Згідно з пунктом 113.3 статті 113 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Статтею 114 Податкового кодексу України передбачено, що граничні строки застосування штрафних санкцій до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Погашення податкового боргу з податку на додану вартість згідно судових рішень про розстрочення (відстрочення) податкового боргу 2011, 2012, 2013, 2015 років відбулося поза межами стоків, встановлених Податковим кодексом України, що підтверджується актом перевірки, розрахунком фінансових санкцій до спірного податкового повідомлення-рішення.

В свою чергу, підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених Податковим кодексом України.

Колегія суддів зазначає, що приписами пункту 102.2 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Під час застосування статті 102 Податкового кодексу України Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, що приписи пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України пов`язують початок перебігу строку давності застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Наведену правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі № 820/11541/13-а, від 29.01.2019 року у справі № 820/495/18, від 02.10.2018 року у справі № 820/3543/17, від 05.06.2018 року у справі № 824/760/17-а, від 10.05.2018 року у справі № 820/3544/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до розрахунку фінансових санкцій за порушення термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що є додатком до податкового повідомлення-рішення загальна сума штрафних санкцій складає 3089688,70 гривень (т. 3 а.с 136-139). Штрафні санкції, які нараховані відповідачем поза межами 1095 днів складають 1576292,90 гривень.

Відтак, визначене у податковому повідомленні-рішенні від 02.10.2019 року № грошове зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату податку на додану вартість в сумі 1576292,90 гривень прийнято за межами застосування строків давності, про що свідчить розрахунок штрафної санкції, тому відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень, та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

У спірних правовідносинах колегія суддів також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 6 КАС України підлягають застосуванню судами як джерела права.

Вказаними рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Колегія суддів не бере до уваги зауваження позивача про те, що він здійснював сплату податкових зобов`язань по деклараціям за квітень 2018 року березень 2019 року, а відповідачем погашено податковий борг, що виник раніше, оскільки вимогами п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, відповідно до статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 01 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 01 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту 200.2 статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Статтею 95 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, яка є спеціальною відносно стягнення коштів з рахунків електронного адміністрування, передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові у справі № 440/4082/18 від 30.07.2019 року в разі, коли платник податку на додану вартість не сплатив самостійно узгоджену суму податкового зобов`язання в установлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України строк і не сплачує податковий борг, який внаслідок цього виник, контролюючий орган вправі здійснити за платника податку заходи щодо погашення податкового боргу за рахунок коштів на рахунку цього платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість за рішенням суду.

Враховуючи наявність судових рішень про стягнення податкового боргу, що виник до липня 2015 року (№ 2а/0570/21291/2011, № 2а/0570/2702/2012, № 2а/0570/4516/2012, № 805/16715/13-а, № 805/2426/15-а, № 805/4234/15-а), колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо порушення вимог Податкового кодексу України під час зарахування в рахунок сплати цих зобов`язань коштів з рахунків електронного адміністрування. В даному випадку, на стягнення податкового боргу, що виник до липня 2015 року наявні судові рішення, що свідчить про недопущення відповідачем порушень ст. 95 Податкового кодексу України.

Стосовно наявності у позивача сертифікату Торгово-промислової палати, яким встановлено наявність форс-мажорних обставин на підприємстві, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 14 -1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (в редакції від 02.09.2014 року) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою статті 14 вказаного вище Закону визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який набрав чинності з 18.12.2014 та чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 6.1. вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених уст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.).

Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.

Порядком засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначеного Регламентом, що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5) передбачено, що засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому податковому та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання якого настало згідно нормативно - правових актів проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Сертифікат не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє. У разі якщо сертифікат про форс-мажорні обставини виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 01.10.2019 року у справі № 805/385/17-а, який колегія суддів також враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки». Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії».

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «… адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019 року № в частині суми в розмірі 1576292,90 гривень.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційних скарг не приймаються до уваги, тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі № 200/12429/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі № 200/12429/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць