Справа № 1140/2384/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 1140/2384/18
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року в адміністративній справі №1140/2384/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, вимоги і рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.06.2018 року № 000517303;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.06.2018 року № ;

- визнати протиправною та скасувати вимогу від 26.06.2018 року № Ф-0000-60-1303;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 26.06.2018 року № ;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 23.07.2018 року № 86865-53;

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що податковий орган дійшов хибного висновку про заниження суми чистого оподаткованого доходу на загальну суму 233336.68 грн., оскільки всі придбані позивачем матеріали були використані у власній господарській діяльності.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 26 червня 2018 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 26 червня 2018 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 42000,60 грн. та накладено штрафну санкцію в сумі 10500,15 грн., в частині грошового зобов`язання 39935,06 грн. та штрафу 9983,76 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 26 червня 2018 року, якою фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов`язано сплати борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 46161,07 грн., в частині недоїмки 43636,52 грн.

Визнано протиправною та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 26 червня 2018 року, яким на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 6264,38 грн., в частині штрафу 6011,92 грн.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 23 липня 2018 року в частині, якою фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов`язано сплати пеню з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та військового збору.

В задоволенні іншої частини позову було відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Кіровоградській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірні рішення були прийняття останнім обґрунтовано та у відповідності з приписами чинного законодавства, оскільки позивачем всупереч приписам Податкового кодексу України було протиправно занижено дохід від здійснення підприємницької діяльності у сумі 233336.68 грн.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особам відповідача була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, дотримання вимог законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, на підставі якої було складено акт № 443/11-28-13-03/ НОМЕР_1 .

За результатом проведеної перевірки, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

- п. 177.2, п.п. 177.4.1, п.п. 177.4.5, п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в частині заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 42000.60 грн., в т.ч. за 2016 рік, на суму 14669.04 грн., за 2017 рік на суму 27331.56 грн.;

- п.п. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, в частині заниження суми податкового зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 3500.05 грн., в т.ч. за 2016 рік в сумі 1222.42 грн., за 2017 рік в сумі 2277.63 грн.;

- ч. 2 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в частині заниження суми податкового зобов`язання по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 46161.07 грн., в т.ч. за 2016 рік на суму 16482.84 грн., за 2017 рік на суму 29678.23 грн.;

- п. 176.2 «б» ст. 176 Податкового кодексу України в частині подання з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків суми утриманого з них податку;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», несвоєчасне подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік;

- п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, неподання податкових декларацій з податку на додану вартість за травень 2017 року, червень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року, грудень 2017 року;

- п.п. 250.2.1 п. 250.2 ст. 250 Податкового кодексу України, неподання податкових декларацій екологічного податку за ІІ квартал 2016 року, ІІІ квартал 2016 року, ІІІ квартал 2017 року;

-п.п. 240.1.3, п. 240.1 ст. 240, п.п. 242.1.3. п. 242.1 ст. 242 Податкового кодексу України, в частині заниження суми податкового зобов`язання з екологічного податку на загальну суму 31.64 грн., в т.ч. за 2 квартал 2016 року на суму 12.78 грн., за 3 квартал 2016 року на суму 12.18 грн., за 3 квартал 2017 року на суму 6.68 грн.;

- п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, неподання відомостей про об`єкти оподаткування платника податків (форма № 20-ОПП).

На підставі вказаних висновків, відповідачем було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 26.06.2018 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 3500,05 грн. та накладено штрафну санкцію у сумі 875,01 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 26.06.2018 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 42000,60 грн. та накладено штрафну санкцію у сумі 10500,15 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.06.2018 року № Ф-0000-60-1303, яким позивача зобов`язано сплатити недоїмку з внеску у сумі 46161,07 грн. (вимога);

- рішення про застосування штрафних санкцій від 26.06.2018 року № ,яким до позивача застосовано штрафну санкцію стосовно несвоєчасної сплати внеску у сумі 6264,38 грн. (рішення);

- повідомлено про обов`язок сплатити податковий борг з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 57842,51 грн. (у тому числі пеня у сумі 5439,37 грн.) (податкова вимога);

- повідомлено про обов`язок сплатити податковий борг з військового збору у сумі 4495,71 грн. (у тому числі пеня у сумі 453,28 грн.)

Не погодившись з правомірністю прийняття наведених рішень, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 завищив витрати, включивши до них кошти на утримання вантажного автомобіля, які є самими меншими, розмір якої становить 11475,22 грн.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

За приписами п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з пп. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

За приписами п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані, зокрема:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 розділу IV Податкового кодексу України.

У відповідності до п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп. 177.4.1 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи. (п. 177.5 ст. 177 ПК України)

У відповідності до п. 177.10 ст. 177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Також, пунктом 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп.1.1 п.16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст. 162 ПК України.

Отже, виходячи з аналізу вказаних правових приписів вбачається, що фізична особа підприємець зобов`язана вести облік доходів та витрат за наслідками своєї господарської діяльності. Об`єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для умов визначення об`єкту оподаткування до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 26.06.2018 року № та від 26.06.2018 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та донарахування військового збору, були висновки податкового органу про безпідставне заниження позивачем оподаткованого доходу, а саме:

- включення до складу витрат за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на загальну суму 81394.64 грн. витрати на придбання бензину в кількості 257.14 л. на суму 4474.77 грн., згідно фіскальних чеків, що не відносяться до господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , та дизельного пального в кількості 4356.36 л. на сум у 76919.87 грн. (без ПДВ), що не використане в господарській діяльності вантажного автомобільного транспорту, яка має сезонний характер;

- включення до складу витрат за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року на загальну суму 16506.02 грн. (без ПДВ) витрати на придбання бензину в кількості 123.6 л. на суму 2425.85 грн. (без ПДВ) згідно фіскальних чеків, що не відносяться до господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , та дизельного пального в кількості 680.08 л. на суму 14080.17 грн. (без ПДВ), що не використане в господарській діяльності вантажного автомобільного транспорту, яка має сезонний характер.

- включення до складу витрат за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення на загальну суму 135336.02.грн.- запчастини для ремонту вантажних автомобілів на суму 96976.02 грн., автомобільні шини на суму 31250.00 грн., ремонт генераторів на суму 7110.00 грн., які не включаються до складу витрат фізичної особи-підприємця.

Наведених висновків стосовно невикористання пального у власній господарській діяльності податковий орган дійшов з огляду на те, що згідно наданих на перевірку актів виконаних робіт діяльність ФОП ОСОБА_1 має сезонний характер. За 2016 рік останній акт виконаних робіт датований 11.08.2016 року, а за 2017 рік останній акт виконаних робіт датований 11.08.2017 року, а тому придбане дизельне пальне в 2016 році після 11.08.2016 року та в 2017 році, після 11.08.2017 року є невикористаним в господарській діяльності, так як послуги вантажним автомобільним транспортом з зазначених дат не здійснювалось. Відтак, вартість невикористаного дизельного пального не відноситься до витрат фізичної особи-підприємця.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого, позикодавець передає, а Позичальник приймає у позику дизельне пальне у кількості 11500.00 л.

Згідно п. 3 наведеного договору, зазначене в п.1 наведеного договору дизельне пальне в повному обсязі позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві за першою вимогою позикодавця. Повернення дизельного пального відбувається на підставі акту приймання передачі, або на підставі видаткової накладної.

Відповідно до акту приймання-передачі № 1 від 20.05.2016 року позивач отримав від ФОП ОСОБА_2 дизельне пальне у кількості 11500.00 л.

Згідно акту приймання-передачі від 29.12.2016 року № 1 та від 25.01.2017 року № 2, на виконання вимог наведеного договору, позивач передав, а ФОП ОСОБА_2 прийняв дизельне пальне у загальній кількості 11500.00 л.

Також, 26.01.2017 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір позики.

Відповідно до п.п. 1,3 наведеного договору, позикодавець передає, а позичальник приймає у позику дизельне пальне у кількості 5000.00 л.

Зазначене в п.1 наведеного договору дизельне пальне в повному обсязі позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві за першою вимогою позикодавця. Повернення дизельного пального відбувається на підставі акту приймання передачі, або на підставі видаткової накладної.

Відповідно до акту приймання-передачі від 26.01.2017 року № 1, позивач отримав від ФОП ОСОБА_2 дизельне пальне у кількості 500.00 л.

Згідно акту приймання-передачі від 30.11.2017 року № 1 та від 25.01.2017 року № 2, на виконання вимог наведеного договору, позивач передав, а ФОП ОСОБА_2 прийняв дизельне пальне у загальній кількості 2770.00 л.

Відтак, з зазначених обставин справи вбачається, що придбане позивачем дизельне пальне після 11.08.2016 року та після 11.08.2017 року фактично було використано позивачем у власній господарській діяльності, а саме з метою виконання умов договорів позики від 20.05.2016 року та від 26.01.2017 року, предметом якого було дизельне пальне, яке було використано позивачем у власній господарській діяльності.

В свою чергу, факт отримання та використання позивачем дизельного пального, визначеного наведеними договорами позики, у власній господарській діяльності, відповідачем не спростовується.

Що стосується включення до складу витрат за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення на загальну суму 135336.02.грн., то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до пп. 177.4.6. п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

- витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

- витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення:

- земельні ділянки;

- об`єкти житлової нерухомості;

- легкові та вантажні автомобілі.

Сукупний аналіз наведених норм чинного законодавства, дає можливість зробити висновок про те, що до складу витрат фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, не включаються витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, і такі основні засоби подвійного призначення як вантажні автомобілі не підлягають амортизації.

Як свідчать встановлені обставини справи, у власній господарській діяльності позивачем використовуються наступні транспортні засоби: MAN НОМЕР_2 та причеп НОМЕР_3 , КАМАЗ НОМЕР_4 та причеп НОМЕР_5 , Камаз НОМЕР_6 та причеп НОМЕР_5 , камаз НОМЕР_7 та причеп НОМЕР_8 .

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2017 року позивачем до витрат були включені витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення на загальну суму 135336.02.грн., а саме: запчастини для ремонту вантажних автомобілів на суму 96976.02 грн., автомобільні шини на суму 31250.00 грн., ремонт генераторів на суму 7110.00 грн.

Відтак, в силу наведених правових приписів та встановлених обставин справи, включення наведених витрат до витрат пов`язаних з господарською діяльністю, яка враховується при визначенні чистого оподаткованого доходу для розрахунку податку на прибуток, є протиправним, а тому нарахування податкового зобов`язання за спірним податковим повідомленням-рішенням у сумі 24360.48 грн. та штрафних санкцій у сумі 6090.12 також є обґрунтованим.

Також, нарахування військового збору у розмірі 2030.04 грн. (135336.02.*1.5%) та штрафних санкцій у сумі 507.51 грн. є обґрунтованим.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо протиправності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 26.06.2018 року № на суму 17640.12 грн. та штрафних санкцій у сумі 4410.03 грн. та необхідності його скасування в цій частині.

Поряд з вказаним, з огляду на наведені обставини протиправним є прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 26.06.2018 року № в частині нарахування відповідачу військового збору у розмірі 1470.01 грн. та штрафних санкцій у розмірі 367.50 грн., оскільки нарахована сума військового збору у розмірі 2030.04 грн. (135336.02*1.5%) та штрафні санкції у розмірі 507.51 грн. (2030.04*25%) є обґрунтованою та сформована з доходу позивача.

Що стосується правомірності прийняття відповідачем вимоги про сплату боргу від 26.06.2018 року № Ф-0000-60-1303 в частині недоїмки 43636,52 грн. та рішення від 26.06.2018 року № в частині нарахування штрафу в сумі 6011,92 грн., то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ( в редакції до 01.01.2016 року), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції до 01.01.2016 року) єдиний внесок нараховується - для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно ч. 11 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції після 01.01.2016 року), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції після 01.01.2016 року) єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В свою чергу, відповідно до п.177.1, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування нараховується на суму доходу, отриманого фізичною особоюпідприємцем, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, витрати фізичної особи-підприємця, що враховуються при обчисленні чистого оподаткованого доходу, на суму якого нараховується єдиний соціальний внесок, мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності такого платника.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для донарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 43636,52 грн. згідно вимоги про сплату боргу від 26.06.2018 року та штрафних санкцій в сумі в сумі 6011.92 грн. були висновки відповідача стосовно заниження позивачем суми доходу у розмірі 209823.04 грн., до якої також були включені витрати у розмірі 81394.64 грн. за 2016 рік на придбання палива, 16506.02 грн. на придбання палива у 2017 році та витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення на загальну суму 135336.02.грн.

Між тим, як було встановлено судом, суми витрат у розмірі 97900.66 грн. були обґрунтовано включені позивачем до складу витрат, а витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення на загальну суму 135336.02.грн. в свою чергу були протиправно включені до наведених витрат.

Відтак, з огляду на наведені обставини, протиправно нарахованою сумою єдиного внеску є 21538.15 грн. (97900.66*22%), а відтак вимога про сплату боргу від 26.06.2018 року № Ф-0000-60-1303 підлягає скасуванню на суму 21538.15 грн.

Поряд з вказаним, з огляду наведені обставини справи, протиправно нарахованою сумою штрафу за рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску є 2153.81 грн. (21538.15*10%), а відтак рішення від 26.06.2018 року № підлягає скасуванню на наведену суму.

Що стосується правомірності прийняття відповідачем податкової вимоги від 23.07.2018 року № 86865-53, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до змісту останньої визначена нею сума податкового боргу складається, зокрема з податку на доходи фізичних осіб на суму 41902.99 грн. та штрафних санкцій у розмірі 10500.15 грн., військового збору на суму 3167.42 грн. та штрафних санкцій у сумі 875.01 грн.

Між тим, як було встановлено судом, відповідачем протиправно було нараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб у сумі на суму 17640.12 грн., а відтак протиправно донараховану пеню на суму 1308.36 грн. (17640.12*141:100%*0.16*1.2:365).

Поряд з вказаним, як було встановлено судом, відповідачем протиправно було нараховано позивачу військовий збір на суму 1470.01 грн., а відтак протиправно донараховану пеню на суму 109.03 грн. (1470.01*141:100%*0.16*1.2:365).

Відтак, з огляду на наведені обставини, податкова вимога від 23.07.2018 року № 86865-53 підлягає скасуванню в частині нарахування пені позивачу на загальну суму 1417.39 грн. (1308.36+109.03).

Таким чином проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року в адміністративній справі №1140/2384/18 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.06.2018 року № 000517303 в частині нарахування основного зобов`язання у розмірі 17640.12 грн. та штрафних санкцій у сумі 4410.03 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.06.2018 року № в частині нарахування основного зобов`язання у розмірі 1470.01 грн. та штрафних санкцій у розмірі 367.50 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу від 26.06.2018 року № Ф-0000-60-1303 в частині нарахування недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 21538.15 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 26.06.2018 року № в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 2153.81 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 23.07.2018 року № 86865-53 в частині нарахування пені з податку на доходи фізичних осіб та військового збору на загальну суму 1417.39 грн.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова в повному обсязі складена 16.11.2020 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай