Справа № 540/631/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/631/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправними дії, бездіяльність протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

11 березня 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України, правонаступником якої є Департамент з питань виконання кримінальних покарань, яким просить

- визнати дії Адміністрації ДКВС України при винесенні рішень - відповідей від 21.02.2020 р. бездіяльністю по розгляду клопотання від 21.02.2020 р.;

- зобов`язати Адміністрацію ДКВС України винести - подати вищенаведені заяви, клопотання на розгляд Апеляційної комісії Міністерства юстиції України та клопотати перед нею про задоволення законних вимог моїх заяв, клопотань про переведення мене, засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з УВП-3 Дніпропетровської області до місця мешкання моїх рідних та близьких.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що є засудженим до довічного позбавлення волі, проте відповідно до вимог законодавства України та ст. 13 Конвенції, має право на особисте та сімейне життя. У зв`язку з чим, позивач неодноразово звертався до ДПтС України з клопотаннями про переведення його з УВП-3 Дніпропетровської області до найбільш територіально наближеної УВП за місцем мешкання його рідних. Проте, за розглядом заяв відповідач виніс протиправне, на думку позивача, рішення, яке порушує його конституційні і конвенційні права, штучно створюючи перешкоди для здійсненням спілкування з членами його сім`ї.

22.04.2020 року представником відповідача надано до суду відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення, оскільки Адміністрація ДКВС України, правонаступником якої є Департамент з питань виконання кримінальних покарань, була утворена відповідно до постанови КМУ від 13.09.2017 р. № 709, а отже не могла надавати відповідь 19.10.2016 р. на заяву ОСОБА_1 від 13.10.2016 р. Щодо клопотання ОСОБА_1 від 01.03.2019 р. про переведення його до установи виконання покарань відповідно до місця постійного проживання близьких родичів, то за результатом його розгляду Центральною комісією прийнято рішення від 19.03.2019 р. № 1.1/10-2019 про відмову у такому переведенні з огляду на відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 93 КВК України, проте, позивач його не оскаржив. Щодо звернення позивача від 21.01.2020 р. про винесення на Апеляційну комісію ДПтСУ клопотання щодо його переведення з Криворізької установи виконання покарань (№3)" до місця мешкання його рідних та перевести його до звичайних жилих приміщень, то згідно Положення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 р. № 680/5, визначено вичерпний перелік комісій з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії тощо, а саме: міжрегіональна комісія та центральна комісія. Оскільки "Апеляційна комісія Міністерства юстиції України" не передбачена вищезазначеним Положенням, тому відповідач вважає, що вимога позивача про зобов`язання внести його заяви/клопотання на розгляд Апеляційної комісії Міністерства юстиції України є безпідставною та необґрунтованою.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 16.03.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою суду від 24.04.2020 року замінено відповідача - Адміністрацію Державної кримінально-виконавчої служби України на її правонаступника Департамент з питань виконання кримінальних покарань (далі - відповідач).

Ухвалою суду від 12.11.2020 року відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України залишено позов без розгляду в частині визнання протиправними дії відповідача при винесенні рішень - відповідей від 19.10.2016 р., 20.03.2019 р., та протиправною бездіяльність щодо розгляду заяв та клопотань позивача від 13.10.2016 р., 20.03.2019 р. з питань про його переведення засудженого до довічного позбавлення волі з УВП-3 Дніпропетровської області до місця мешкання моїх рідних та близьких у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. (ст. 258 КАС України).

Згідно з частиною 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Частиною 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

17.07.2020 набув чинності Закон України № 731-IX від 18 червня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені у зв`язку зі встановленням карантину (відповідно Закону № 540-IX від 30 березня 2020 року) закінчуються через 20 днів, тобто 06.08.2020 року.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі відповідно до вироку Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13.12.2012 р.

Відбуває покарання у Криворізькій установі виконання покарань № 3 Дніпропетровської області. На даний час утримується у СІЗО № 28 у м. Херсоні.

21.01.2020 року позивач звернувся до Адміністрації ДКВС України з клопотанням про направлення його для подальшого відбування покарання за місцем мешкання його рідних або до більш територіально наближеної ДУВП України, а також перевести його з багатомісної камери утримання довічного позбавлення волі до звичайних жилих приміщень згідно положень КВК України.

22.01.2020 року Державна установа "Херсонський слідчий ізолятор" супровідним листом № 24/1.1-67/Ягл направила дане клопотання позивача від 21.01.2020 р. на адресу Адміністрації ДКВС України для його розгляду по суті.

11.02.2020 р. Адміністрація ДКВС України листом № 1/4-487-20/ Г-288, адресованим Херсонському слідчому ізолятору (для оголошення засудженому ОСОБА_1 ), повідомила, що звернення засудженого ОСОБА_1 про його переведення із Криворізької установи виконання покарань (№3) до іншої установи виконання покарань зі зміною йому умов тримання розглянуто та згідно з вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України до засудженого ОСОБА_1 може бути застосована заохочувальна норма законодавства у виді зміни умов тримання шляхом переведення його з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно - масового та фізкультурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством, після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання, з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання, якщо на час розгляду зазначеного питання адміністрацією Криворізької установи виконання покарань (№3) буде встановлено, що ОСОБА_1 стає на шлях виправлення. Оцінка ступеня виправлення належить до компетенції адміністрації установи виконання покарань. На даний час відповідне подання адміністрації Криворізької установи виконання покарань (№3) щодо зміни умов тримання засудженого ОСОБА_1 на розгляд Центральної комісії Адміністрації ДКВС України не надходило.

Вважаючи вказану відповідь Адміністрації ДКВС України протиправною бездіяльністю щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 21.02.2020 р., позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань, правовий статус засуджених, гарантії захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків тощо врегульовано кримінально - виконавчим законодавством України, в тому числі, Кримінально - виконавчим кодексом України від 11.07.2003 року № 1129-IV (далі - КВК України), яким передбачено, зокрема,

- держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. ( частина перша та друга статті 7);

- засуджені мають право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань. Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату. ( частина 1 статті 8);

- допускається переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого для розміщення засудженого за місцем проживання його близьких родичів за наявності поважних причин, що перешкоджають подальшому перебуванню засудженого в цьому виправному центрі. Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, за поданням адміністрації виправного центру, погодженим з начальником відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, та спостережною комісією. ( частина шоста статті 57);

- засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого. Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. ( частина перша, друга статті 93 ).

- режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно- правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених. ( частина перша статі 102);

- зміна умов тримання засуджених до довічного позбавлення волі здійснюється в порядку, визначеному статтею 100 цього Кодексу. Засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки можуть бути переведені:

з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством, - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання;

з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання. ( частини перша та друга статті 151-1);

- залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду. Зміна умов тримання в межах однієї колонії здійснюється за клопотанням начальника відділення соціально-психологічної служби постановою начальника колонії. У разі якщо така постанова передбачає збільшення обсягу встановлених обмежень і більш суворі умови тримання, вона погоджується із спостережною комісією. ( частини перша та друга статті 100)

Механізм направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту чи обмеження волі, до установ виконання покарань та їх переведення визначений Положенням про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 № 680/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2017 р. за № 265/30133 (далі - Положення № 265/30133 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким передбачено, зокрема, що переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави "відповідно до місця постійного проживання близьких родичів та/або членів сім`ї засудженого" здійснюється на підставі клопотання засудженого або близького родича чи члена сім`ї засудженої особи. Підпис засудженого на клопотанні засвідчується керівником адміністрації установи виконання покарань. У клопотанні про переведення має міститися додаткова інформація щодо всіх близьких родичів та членів сім`ї засудженого відповідно до ступеня їх спорідненості та місця їх постійного проживання. До клопотання про переведення додаються довідка-витяг з особової справи засудженого, копії паспортних документів засудженої особи та близьких родичів чи членів сім`ї засудженої особи, а також оригінали або нотаріально засвідчені копії довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування близького родича чи члена сім`ї, який звернувся з клопотанням, документів, що підтверджують наявність родинних стосунків (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо). До свідоцтва про народження дитини засудженого додатково додаються довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини та інформація служби у справах дітей за місцем проживання дитини та за місцем проживання засудженого про позбавлення або поновлення його батьківських прав. Клопотання подається через адміністрацію установи виконання покарань, що здійснює виконання кримінальних покарань, до центральної комісії ( п. 2 розділу ІV цього Положення).

Положення про центральну та міжрегіональну комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення затверджене наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 № 680/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2017 р. за № 266/30134 (далі - Положення № 266/30134 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 розділу I Положення № 266/30134 центральна комісія - колегіальний орган, що утворюється в Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України, який розглядає скарги на рішення міжрегіональних комісій, здійснює направлення для відбування покарання окремо визначених осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту чи обмеження волі, їх переведення для відбування покарання з однієї установи виконання покарань до іншої.

Центральна комісія, в контексті приписів пункту 2 розділу II Положення № 266/30134 утворюється начальником Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України у кількості не менше дев`яти осіб.

Основними завданнями центральної комісії є, зокрема, розгляд питань щодо переведення засуджених з однієї установи виконання покарань до іншої згідно з вимогами статей 50, 57, 93, 100, 101, 147 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Формою роботи комісій є засідання. Засідання скликаються залежно від потреби прийняття рішення, надходження заяв, скарг, запитів, але не рідше одного разу на місяць та не пізніше ніж протягом 30 днів з дня надходження звернення. (п. 2 розділу ІV Положення № 266/30134)

Рішення комісій оформлюються протоколами (додатки 1, 2), які підписуються усіма присутніми на засіданні членами комісії. (п. 1 розділу V Положення № 266/30134)

Про прийняте комісією рішення уповноваженим органам, установам чи заінтересованим особам надається витяг з протоколу засідання комісії (додаток 3), а засудженому - оголошується під підпис. (п. 4 розділу V Положення № 266/30134)

Відповідно до п.1-5 розділу VІ Положення № 266/30134 особа, відносно якої прийнято рішення комісією, або особа, яка подала скаргу в разі незгоди з прийнятим рішенням, оскаржує його за власним бажанням до вищої комісії згідно із цим Положенням чи до суду у порядку, передбаченому законодавством України.

Скарга на рішення комісії подається протягом року з дня його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення з прийнятим рішенням.

Скарги на рішення подаються через комісію, яка ухвалила відповідне рішення. Отримавши скаргу, комісія, рішення якої оскаржується, невідкладно, але не пізніше двох робочих днів готує відповідні матеріали за скаргою, копію протоколу про прийняття рішення, яке оскаржується, та надсилає їх до комісії, уповноваженої на розгляд відповідної скарги. Рішення міжрегіональної комісії може бути оскаржене до центральної комісії. Рішення центральної комісії може бути оскаржене до суду у порядку, передбаченому законодавством України.

VI. Оцінка суду

Отже, вказаними нормами діючого законодавства України регламентовано порядок та умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі, а також чітку та послідовну процедуру вирішення питання про переведення засудженого з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави "відповідно до місця постійного проживання близьких родичів та/або членів сім`ї засудженого", а також переведення засуджених до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки.

При цьому, суд вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії ( пункти 3, 4 частини 1 статі 5 КАС України).

Як вбачається зі змісту позову, предметом оскарження у даній справі є протиправна, на думку позивача, бездіяльність відповідача при розгляді його клопотання від 21.02.2020 року щодо переведення його з УВП-3 Дніпропетровської області до установи виконання покарань за місцем проживання його рідних.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Як зазначалось вище, питання щодо переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави "відповідно до місця постійного проживання близьких родичів та/або членів сім`ї засудженого" вирішується Центральною комісією. При цьому, клопотання засудженого, яке належним чином оформлене та подане через адміністрацію установи виконання покарань, що здійснює виконання кримінальних покарань, повинно бути розглянуто на засіданні Центральної комісії не пізніше ніж протягом 30 днів з дня надходження звернення, за наслідками розгляду якого повинно бути прийнято рішення, оформлене протоколом.

Судом встановлено, що 21.01.2020 року (а не 21.02.2020 р., як помилково зазначено у позовній заяві) позивач звернувся до Адміністрації ДКВС України з клопотанням, у якому просив, серед іншого, направити його для подальшого відбування покарання за місцем мешкання його рідних або до більш територіально наближеної державної установи виконання покарань України. Дане клопотання ОСОБА_1 було надіслано Державною установою "Херсонський слідчий ізолятор" на адресу Адміністрації ДКВС України.

Проте, за результатами розгляду вказаного клопотання позивача від 21.01.2020 року відповідачем було розглянуто по суті лише прохання ОСОБА_1 щодо зміни умов його тримання, при цьому, залишилось без розгляду його про направлення для подальшого відбування покарання відповідно до місця постійного проживання рідних або до більш територіально наближеної державної установи виконання покарань України, що підтверджується листом - відповіддю Адміністрації ДКВС України від 11.02.2020 за № №1/4-487-20/Г-288.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до п. 2 розділу IV, п.1 розділу V Положення №266/30134 клопотання засуджених про переведення засудженого з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави "відповідно до місця постійного проживання близьких родичів та/або членів сім`ї засудженого" вирішуються на засіданні Центральної комісії шляхом прийняття рішення, оформленого протоколом.

Натомість, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Вказані обставини дають підстави суду визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду клопотання засудженого ОСОБА_1 від 21.01.2020 р. в частині направлення його для подальшого відбування покарання відповідно до місця постійного проживання рідних або до більш територіально наближеної державної установи виконання покарань України.

Вирішуючи вимогу позивача щодо зобов`язання відповідача винести - подати вищенаведені заяви, клопотання на розгляд Апеляційної комісії Міністерства юстиції України та клопотати перед нею про задоволення законних вимог моїх заяв, клопотань про переведення мене, засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з УВП-3 Дніпропетровської області до місця мешкання моїх рідних та близьких, суд враховує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 року № 20 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" ліквідовано Адміністрацію Державної кримінально-виконавчої служби України, як юридичну особу публічного права, територіальні органи Міністерства юстиції, та утворено юридичну особу публічного права - Міжрегіональний територіальний орган Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департамент з питань виконання кримінальних покарань, який є правонаступником територіальних органів Міністерства юстиції, у т.ч. Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України ( пункт 2 цієї постанови).

Відповідно до п. 2 розділу І Положення № 266/30134 в редакції, чинній на момент винесення рішення, центральна комісія - колегіальний орган, що утворюється в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, який в межах компетенції розглядає скарги на рішення міжрегіональних комісій, визначає засудженим до позбавлення волі вид установи виконання покарань, місце відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, здійснює їх направлення і переведення для відбування покарання до установ центрального регіону та у випадках, коли вирішення таких питань виходить за межі повноважень міжрегіональної комісії.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи, що в межах розгляду даної справи суд дійшов висновку щодо протиправної бездіяльності Адміністрації ДКВС України в частині не розгляду клопотання позивача від 21.01.2020 р. про направлення його для відбування покарання за місцем мешкання його рідних, тому з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.01.2020 р. в частині направлення його для відбування покарання за місцем мешкання його рідних або до більш територіально наближеної ДУВП України в порядку та спосіб, передбачений чинним законодавством України.

З огляду на вищевказаний висновок суду та враховуючи, що уповноваженими органами щодо розгляду питань про переведення засудженого з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави "відповідно до місця постійного проживання близьких родичів та/або членів сім`ї засудженого" є центральна та міжрегіональна комісії, тому вимога позивача щодо зобов`язання відповідача винести - подати його клопотання від 21.01.2020 р. на розгляд Апеляційної комісії Міністерства юстиції України є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

VII. Висновок суду

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частинами першою та другою статті цього 7 Кодексу встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 17.1. Рекомендацій №R (2006) 2 Комітету Міністрів держав-учасниць "Європейські пенітенціарні правила " прийнятих Комітетом Міністрів на 952-й зустрічі Заступників Міністрів 11.01.2006 по можливості, ув`язнені повинні направлятися для відбуття покарання в пенітенціарні установи, розташовані поблизу від міста проживання або місць соціальної реабілітації. При розподілі варто враховувати вимоги, пов`язані із продовженням кримінального розслідування та забезпеченням безпеки, а також потребу створення відповідного режиму для всіх ув`язнених. По можливості, варто узгоджувати з ув`язненим первісно призначене для нього місце відбуття покарання та будь-які наступні переведення з однієї пенітенціарної установи до іншої.

За приписами статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи дані спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог та враховуючи, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позивача в частині не розгляду клопотання про направлення його для подальшого відбування покарання відповідно до місця постійного проживання рідних або до більш територіально наближеної державної установи виконання покарань України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

VІІI. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -.

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (відбуває покарання у СІЗО № 28 по вул. Перекопській, 10-А у м. Херсоні) до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (місце знаходження 04050, м. Київ, Шевченківський район, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної кримінально - виконавчої служби України щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 21.01.2020 р. в частині направлення його для відбування покарання за місцем мешкання його рідних або до більш територіально наближеної ДУВП України.

Зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.01.2020 р. в частині направлення його для відбування покарання за місцем мешкання його рідних або до більш територіально наближеної ДУВП України в порядку та спосіб, передбачений нормами чинного законодавства.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 102010000