Справа № 240/12386/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12386/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

11 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника Міністерства юстиції України - Пасічник Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України про визнання протиправним та скасування п. 2 рішення № 1 від 25.07.2019,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати п. 2 рішення № 1 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України від 25 липня 2019 року про недопуск її до кваліфікаційного іспиту протиправним та скасувати його.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про протиправність відмови відповідача у допуску її до складання кваліфікаційного іспиту через недостатність стажу роботи у сфері права, оскільки останній на момент прийняття оскаржуваного рішення складав 9 років 8 місяців 27 днів.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

На переконання апелянта, Вища кваліфікаційна комісія при Міністерстві юстиції України під час прийняття рішення № 1 від 25.07.2019 діяла виключно у межах наданих повноважень та з чітким дотриманням приписів норм законодавства, якими врегульовано порядок її діяльності та визначено коло повноважень, завдань та функцій.

Серед іншого, апелянт зазначив, що Вища кваліфікаційна комісія не може бути відповідачем у даній справі, оскільки не є юридичною особою.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду засобами поштового зв`язку, позивач заперечила проти доводів Міністерства юстиції України та просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Обгрунтовуючи власну позицію, позивач зазначила про ненадання відповідачем будь-яких нових доказів, які ще не були досліджені судом першої інстанції, оскільки всі обставини, відзначені відповідачем в обгрунтування скарги, вже були досліджені судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник Міністерства юстиції України доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній, просив її задовольнити.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надіславши до початку судового засідання на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Тож, враховуючи викладене судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за даної явки сторін.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 03.10.2013 була прийнята помічником приватного нотаріуса Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюка Василя Олександровича за трудовим договором від 09.10.2013 № 4, зареєстрованим у Баранівському районному центрі зайнятості.

У 2019 році позивач виявила намір займатися нотаріальною діяльністю та подала заяву щодо складання кваліфікаційного іспиту.

Головним територіальним управління юстиції України у Житомирській області було внесено подання від 24.06.2019 № 2.2/5/2019/11394 (вх. № 8181-32-19 від 05.07.2019) про допуск до складання кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 .

До подання були долучені наступні документи: копія заяви ОСОБА_1 ; копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , виданого Богунським РВ УМВС України в Житомирській області 22.07.2009; копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 від 13.06.2009); копія диплома магістра ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 від 04.02.2011); копія довідки про відсутність судимості ОСОБА_1 станом на 14.06.2019; копія трудової книжки НОМЕР_4 від 25.12.2006.

25 липня 2019 року Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату при Міністерстві юстиції України, за результатами розгляду подання Головних територіальних управлінь в областях, місті Києві про допуск осіб до складання іспиту, прийнято рішення № 1, пунктом 2 якого відмовлено у допуску до складання кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 , оскільки документи направлені з порушенням вимог статей 3, 13 Закону України «Про нотаріат» та з порушенням вимог пункту 5 Порядку допуску осіб до складання кваліфікаційного іспиту та проведення кваліфікаційного іспиту Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 № 1905/5 та пункту 5.27 Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що на дату направлення подання про допуск ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту (24.06.2019) її стаж роботи у сфері права становив понад 8 років, а отже пункт 2 рішення № 1 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України від 25 липня 2019 року в частині недопуску до кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд першої інстанції, наголосив, що ні спірне рішення відповідача, ні відзив на позовну заяву не містить належного обґрунтування порушення позивачем вимог пункту 5 Порядку допуску осіб до складання кваліфікаційного іспиту та проведення кваліфікаційного іспиту Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 № 1905/5, та пункту 5.27 Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55, а тому посилання на ці норми, як на підставу недопуску ОСОБА_1 до кваліфікаційного іспиту є необґрунтованими.

Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, в призмі встановлених обставин справи та доводів апеляційної скарги, відзначає наступне.

Основним питанням спору є правомірність незарахування відповідачем періоду роботи позивача на посаді секретаря судового засідання до стажу роботи в галузі права.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено приписами Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 № 3425-XII (у редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення, далі - Закон № 3425-XII).

Так, відповідно до ст. 3 Закон № 3425-XII нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Нотаріусом може бути громадянин України, який має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи у сфері права не менш як шість років, з них помічником нотаріуса або консультантом державної нотаріальної контори - не менш як три роки, склав кваліфікаційний іспит і отримав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Не може бути нотаріусом особа, яка має судимість, обмежена у дієздатності або визнана недієздатною за рішенням суду.

Помічником нотаріуса може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, але не нижче першого рівня (бакалавр), володіє державною мовою, має стаж роботи у сфері права не менш як три роки. Не може бути помічником нотаріуса особа, яка має судимість, обмежена у дієздатності або визнана недієздатною за рішенням суду (ч. 1 ст. 13 Закону № 3425-XII).

У частині четвертій статті 10 вказаного Закону визначено, що за наявності стажу роботи, визначеного у частині другій статті 3 цього Закону, особи, які мають намір скласти кваліфікаційний іспит на право на зайняття нотаріальною діяльністю, допускаються Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату до його складання на підставі подання відповідно Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Порядок допуску до складання кваліфікаційних іспитів та їх проведення встановлюється Міністерством юстиції України (ч. 5 ст. 10 Закону № 3425-XII).

Відповідно до статті 10 Закону України "Про нотаріат" та з метою удосконалення процесу складання кваліфікаційного іспиту особами, які пройшли стажування в державній нотаріальній конторі або в приватного нотаріуса, наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 № 1905/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2011 р. за N 926/19664, затверджено Порядок допуску осіб до складання кваліфікаційного іспиту та проведення кваліфікаційного іспиту Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату.

Пунктом 11 Порядку визначено, що до складання кваліфікаційного іспиту допускаються особи, які:

мають повну вищу юридичну освіту;

мають стаж роботи у сфері права не менш як шість років, з них помічником нотаріуса або консультантом державної нотаріальної контори - не менш як три роки, або у передбаченому Законом України "Про нотаріат" випадку успішно пройшли стажування в державній нотаріальній конторі або у приватного нотаріуса;

мають намір скласти кваліфікаційний іспит для підтвердження кваліфікації;

не мають судимості.

Для цілей цього Закону:

1) вищою юридичною освітою є освіта, здобута в Україні (або на території колишнього СРСР до 1 грудня 1991 року) за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра, а також вища юридична освіта за відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку;

2) стажем роботи в галузі права є стаж роботи особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра.

Як встановлено з матеріалів справи, та не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, фактичною підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у допуску позивача до складання кваліфікаційного іспиту слугував висновок Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України про те, що стаж роботи на посаді секретаря судового засідання не прирівнюється до стажу роботи за спеціальністю юриста та не являється достатнім для складання кваліфікаційних іспитів для отримання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Отже, з огляду на наведені положення Закону № 3425-XII добір кандидатів, які мають намір скласти кваліфікаційний іспит на право зайняття нотаріальною діяльністю, здійснюється Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату із числа осіб, які мають вищу юридичну освіту, стаж роботи в галузі права не менше шести років та успішно пройшли стажування в державній нотаріальній конторі або у приватного нотаріуса. При цьому стажем роботи в галузі права є стаж роботи особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра.

Водночас, як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_4 позивач розпочала свою трудову діяльність у 2006 році, працюючи на ЗАТ "Альфа - Банк", у період з 01.09.2009 до 05.08.2013 працювала на посаді секретаря судового засідання в Житомирському окружному адміністративному суді, а починаючи з 03.10.2013 позивачку прийнято помічником приватного нотаріуса за трудовим договором (запис № 6 трудової книжки).

Матеріалами справи підтверджено, що на момент призначення позивачки на посаду секретаря судового засідання Житомирського окружного адміністративного суду з 01.09.2009 року вона отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки "Право" і здобула кваліфікацію бакалавра права, про що свідчить копія диплома бакалавра серії НОМЕР_5 , виданого 10.07.2008 Приватним вищим навчальним закладом "Київський міжнародний університет". У 2011 році позивачка закінчила Приватний вищий навчальний заклад "Київський міжнародний університет", де отримала повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та здобула кваліфікацію юриста, що підтверджено копією диплома магістра серії НОМЕР_3 , виданого 04.02.2011 Приватним вищим навчальним закладом "Київський міжнародний університет".

В свою чергу, відповідно до п. 1.2 розділу 1 Посадової інструкції секретаря судового засідання Житомирського окружного адміністративного суду, затвердженої Головою Житомирського окружного адміністративного суду 04.01.2010 (далі - Посадова інструкція), секретар судового засідання є посадовою особою апарату суду, статус якої визначається Законами України "Про судоустрій України" та "Про державну службу".

Згідно із п. 1.4 розділу 1 Посадової інструкції, на посаду секретаря судового засідання призначаються особи, які мають вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» з освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче молодшого спеціаліста, без вимог щодо стажу роботи.

У п.п. 2.1-2.12 розд. 2 Посадової інструкції передбачено, що секретар судового засідання: здійснює судові виклики та повідомлення в справах, які знаходяться у провадженні судді, оформлення та розміщення списків справ, призначених до розгляду; перевіряє наявність і з`ясовує причини відсутності осіб, яких викликано до суду, і доповідає про це головуючому судді; здійснює перевірку осіб, які викликані в судове засідання, та зазначає на повістках час перебування в суді; забезпечує фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до Інструкції про порядок фіксування судового процесу технічними засобами; веде журнал судового засідання, протокол судового засідання; виготовляє копії судових рішень у справах, які знаходяться в провадженні судді; здійснює оформлення для направлення копій судових рішень сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі й фактично не були присутніми в судовому засіданні при розгляді справи; готує виконавчі листи у справах, за якими передбачено негайне виконання; здійснює відкликання виконавчих документів у разі припинення виконання; оформляє матеріали судових справ, перевіряє відповідність документів опису справи та здійснює передачу справ до відділу документального забезпечення суду; виконує інші доручення судді, керівника апарату суду, помічника, що стосуються організації розгляду справ.

Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2018 року в справі № 800/540/17, аналізуючи положення посадових інструкцій секретаря судового засідання Рівненського окружного адміністративного суду у взаємозв`язку із законодавчим визначенням поняття «стаж роботи у галузі права», дійшла висновку, що незважаючи на те, що на посаду секретаря судового засідання призначаються особи, які мають вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, робота на посаді секретаря судового засідання з моменту здобуття особою вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра підлягає зарахуванню до стажу роботи в галузі права. Також Великою Палатою Верховного Суду вказано, що характер виконуваних посадових обов`язків («суто технічні», «не пов`язані з розробленням або застосуванням норм права»), за умови наявності в особи, яка працює за спеціальністю «Правознавство», вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра, не впливає на необхідність зарахування стажу роботи особи на такій посаді до стажу роботи в галузі права.

Таким чином, аналізуючи зазначені положення посадових інструкцій секретаря судового засідання Житомирського окружного адміністративного суду у взаємозв`язку із законодавчим визначенням поняття «стаж роботи у галузі права», судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що незважаючи на те, що на посаду секретаря судового засідання призначаються особи, які мають вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, робота на посаді секретаря судового засідання з моменту здобуття особою вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра підлягає зарахуванню до стажу роботи в галузі права.

При цьому, характер виконуваних посадових обов`язків («суто технічні», «не пов`язані з розробленням або застосуванням норм права»), аналіз яких міститься в оскаржуваному рішенні відповідача та в рішенні суду першої інстанції, з огляду на положення частини першої статті 3 Закону № 3425-XII, за умови наявності в особи, яка працює за спеціальністю «Правознавство», вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра, не впливає на необхідність зарахування стажу роботи особи на такій посаді до стажу роботи в галузі права.

Отже, стаж роботи позивача на посаді секретаря судового засідання Житомирського окружного адміністративного суду з 04 лютого 2011 року (дата отримання диплома про повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації магістра права) по 05 серпня 2013 року (дата звільнення з посади), що в сукупності становить 2 роки 6 місяців 1 день, підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача в галузі права.

Крім того, правильно зазначивши серед встановлених обставин справи факт роботи позивача на посаді помічника нотаріуса - понад 5 років, суд першої інстанції в мотивувальній частині судового рішення вірно вказав на те, що на дату направлення подання про допуск ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту (24.06.2019) її стаж роботи у сфері права становив понад 8 років, з них на посаді помічника нотаріуса - понад 5 років, що свідчить про помилковість висновків відповідача про відсутність у позивача необхідного стажу роботи в галузі права, визначеного частиною першою статті 3 Закону № 3425-XII.

Таким чином, пункт 2 рішення № 1 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 25 липня 2019 року в частині недопуску до кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Серед іншого, судова колегія, з огляду на предмет спору, зміст позовних вимог, які заявлені позивачем до відповідача, та обставини, якими вони обгрунтовані, відхиляє доводи апелянта про неналежність відповідача у даній справі.

Так, зокрема, ч. 11 ст. 10 Закону України "Про нотаріат" визначено, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату може бути оскаржено до суду.

Аналогічна позиція продубльована і в п. 49 наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2011 року "Про завтердження Порядку допуску осіб до складання кваліфікаційного іспиту та проведення кваліфікаційного іспиту Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.07.2011 року за №926/19664.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність належних та достатніх доказів в підтвердження факту порушення позивачем вимог пункту 5 Порядку допуску осіб до складання кваліфікаційного іспиту та проведення кваліфікаційного іспиту Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 № 1905/5, та пункту 5.27 Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55, а тому посилання на ці норми, як на підстави недопуску ОСОБА_1 до кваліфікаційного іспиту, як на думку суду першої інстанції, так і на думку суду апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів також керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Северянін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 листопада 2020 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.