Справа № 160/6304/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2020 року Справа № 160/6304/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засіданняЛогвиненко В.М.
представника позивача представника відповідача Воловик М.О. Никитенко Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
10.06.2020 року Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.07.2020 року о 09:40 год. (т. 1 а.с. 15).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, від 01.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 13.10.2020 року о 13:00 год. (т. 2 а.с. 9).
20.07.2020 року представником відповідача подано письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та винесеними з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для їх скасування відсутні. Так, у зв`язку з наявністю у ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» податкового боргу у розмірі 8 015 929,69 грн., кошти, що сплачувались останнім, зараховувались в рахунок його погашення згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником. З огляду на викладене у задоволенні адміністративного позову просив відмовити.
22.07.2020 року представником позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем-2 доводи позовної заяви не спростовано, а викладені обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
11.08.2020 року та 04.09.2020 року представник позивача подав пояснення до суду, в яких додатково звернув увагу суду, щодо того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підписані особою, яка не мала повноважень на таке підписання.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити.
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень від 26.05.2020 року Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» про застосування штрафних санкцій.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Пунктом 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із п.п. 36.1 - 36.3 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до п. 49.2. ст. 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Пунктом 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72); орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 ); плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності(підпункт 14.1.147 ).
Згідно із п. 285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Як передбачено п. 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.
Пунктом 287.3 статті 287 ПК України встановлено що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Пунктом 287.4 ст. 287 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо наявності у позивача обов`язку сплачувати земельний податок у визначені ПК України строки.
Пунктом 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
За приписами п. 57.1 ст. 57 цього Кодексу платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Як передбачено пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ПК України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.
Згідно із п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Механізм погашення заборгованості регулюється правилами п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.
Так, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно із п. 126.1.ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Отже, нормою п. 87.9 ст. 87 ПК України законодавець чітко встановив черговість спрямування коштів, сплачених платником податків у разі наявності податкового боргу.
Таким чином, у випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов`язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному п. 87.9 ст. 87 ПК України, та у випадку несвоєчасного погашення якої, податковий орган нараховує штраф у розмірах, установлених ст. 126 ПК України у залежності від терміну затримки.
При цьому, санкція норми ст. 126 ПК України передбачає застосування до платника податків штрафу у випадках несплати ним узгодженої суми грошового зобов`язання безвідносно до підстав її виникнення. Будь-яких винятків до випадків застосування контролюючим органом норм п. 87.9 ст. 87 ПК України стаття 126 ПК України не містить.
Аналогічну позицію щодо застосування положень статті 87 ПК України та статті 126 ПК України викладено в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 808/2290/17, від 11.09.2018 року у справі № 813/3722/17, від 27.12.2018 року у справі № 820/6904/16.
За результатами судового розгляду у задоволенні позову ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» було відмовлено.
Зазначений податковий борг був погашений позивачем:
- платіжним дорученням №8770 від 26.11.2019 року, що призвело до нарахування штрафної санкції відповідно до п. 126.1 ст.126 ПК України у сумі 141 915,00 грн.;
- платіжним дорученням №8769 від 26.11.2019 року, що призвело до нарахування штрафної санкції відповідно у сумі 48 615,00 грн.;
- платіжним дорученням №9050 від 25.12.2019 року. що призвело до нарахування штрафної санкції відповідно у сумі 5 830 грн.;
- платіжним дорученням №9849 від 28.01.2020 року, що призвело до нарахування штрафної санкції у сумі 386 795,00 грн.;
Відповідно до п.87.9. ст.87 ПК України кошти які сплачував позивач контролюючий орган спрямовував в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення та внаслідок чого на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України застосував до платника штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених сум грошових зобов`язань.
При цьому, представником позивача у позовній заяві та у судовому засіданні не заперечувався факт наявності податкового боргу.
Таким чином, суд дійшов висновку, що податковим органом обґрунтовано застосовані до позивача штрафні санкції на підставі п.126.1 ст.126-1 ПК України за несвоєчасну сплату узгоджених сум грошових зобов`язань.
Щодо тверджень позивача про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підписані заступником начальника управління-начальником відділу податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області Тихоненко Інною Леонідівною, яка на момент їх підписання не мала відповідних повноважень, тобто неуповноваженою особою, суд зазначає наступне.
Згідно із п. 41.1 ст. 41 ПК України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
Пунктом 20.4 ст. 20 ПК України визначений порядок передачі повноважень посадових (службових) осіб контролюючого органу у межах цього ж органу, зокрема, зазначено, що керівник контролюючого органу має право надавати посадовим (службовим) особам такого органу повноваження на виконання певних функцій, передбачених цим Кодексом, законодавством з питань сплати єдиного внеску, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за погодженням з керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.
Згідно пп. 21.1.8 п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, перелік уповноважених осіб контролюючого органу та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом.
При цьому, пп. 14.1.137-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що уповноважена особа контролюючого органу - посадова (службова) особа контролюючого органу, уповноважена керівником такого органу на виконання певних його функцій в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Отже, з наведеного вбачається, що вказаною нормою ПК України визначено право керівника податкового органу надавати посадовим (службовим) особам такого органу певних повноважень та функцій при здійсненні ними завдань як контролюючого органу щодо дотримання податкового законодавства.
Судом встановлено, що наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 19.02.2020 року «Про надання повноважень» з метою належної організації роботи відокремлених структурних підрозділів Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, згідно із п.20.4 ст.20, п.п. 14.1.137-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, п.п. 20 п. 11 Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідно до листа ДПС України від 05.02.2020 року №1886/7/99-00-02-04-07, надано повноваження на виконання певних функцій, передбачених Податковим кодексом України, законодавством з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи посадовим особам ГУ ДПС у Дніпропетровській області, зокрема, ОСОБА_1 - заступнику начальника управління начальнику відділу податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління головного управління ДПС у Дніпропетровській області на підписання окремих документів.
Разом з тим, даний наказ дійсно не наділяє останню повноваженнями, щодо підписання податкових повідомлень-рішень.
Водночас, під час розгляду справи судом встановлено, що в період винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а саме 26.05.2020 року, ОСОБА_1 - заступник начальника управління начальник відділу податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління головного управління ДПС у Дніпропетровській області, виконувала обов`язки начальника Правобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ОСОБА_2 , яка в період з 25.05.2020 року по 05.06.2020 року перебувала на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності останньої серії АДЮ №573119.
Так, відповідно до п.4.5 Положення про Правобережне управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, на період відпустки або тимчасової відсутності начальника управління його обов`язки виконує заступник начальника управління начальник відділу податків і зборів з юридичних осіб. У разі одночасної відсутності вказаних посадових осіб обов`язки начальника управління виконує заступник начальника управління начальник відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб.
Отже, оскільки начальник Правобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ОСОБА_2 26.05.2020 року перебувала на лікарняному, а заступника начальника управління - начальник відділу податків і зборів з юридичних осіб Сабурова І.М. наказом в.о. начальника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №217-о від 21.04.2020 року звільнено з посади за власним бажанням, відповідно до Положення про Правобережне управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області обов`язки начальника Правобережного управління ДПС у Дніпропетровській області виконувала ОСОБА_1 - заступник начальника управління начальник відділу податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав вважати, що при підписанні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 26.05.2020 року ОСОБА_1 - заступник начальника управління начальник відділу податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління головного управління ДПС у Дніпропетровській області діяла за відсутності повноважень, оскільки за відсутності прийнятого наказу про надання повноважень, вона діяла на підставі Положення про Правобережне управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
При цьому, у подальшому, ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято наказ від 10.08.2020 року №332 «Про надання повноважень», яким ОСОБА_1 - заступнику начальника управління начальнику відділу податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління головного управління ДПС у Дніпропетровській області надано повноваження на виконання певних функцій, передбачених Податковим кодексом України, законодавством з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи посадовим особам ГУ ДПС у Дніпропетровській області, зокрема, на прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами камеральних перевірок, передбачених ст. 126 «Порушення правил сплати (перерахування) податків» ПК України.
Також, 19.08.2020 року дана інформація щодо наданих повноважень заступнику начальника управління - начальнику відділу податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління ГУ ДПС Тихоненко І. Л. була розміщена у підрозділі «Уповноважені особи» розділу «ДПС у регіоні» офіційного веб-сайту «Територіальні органи ДПС у Дніпропетровській області».
Відтак, посилання представника позивача на відсутність повноважень у заступника начальника управління начальника відділу податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління головного управління ДПС у Дніпропетровській області Тихоненко І.Л. щодо підписання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 26.05.2020 року є не обгрунтованими.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підписані особою, яка мала повноваження на їх підписання, з дотриманням норм п. 20.4 ст. 20, пп.21.1.8 п.21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, а тому такі рішення прийняті в межах повноважень контролюючого органу, у зв`язку з чим, підстави для їх скасування відсутні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем правомірно, а наведені позивачем доводи не дають підстав для їх скасування.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09 листопада 2020 року.

Суддя Н.Є. Сліпець