Справа № 420/11698/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
13 листопада 2020 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про:
визнання протиправною бездіяльність Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України у частині:
- не вчинення дій з організації проведення спеціальної перевірки ОСОБА_1 , як переможця конкурсного відбору на посаду директора національного природного парку «Білобережжя Святослава»;
- не вчинення дій з укладання трудового договору;
- не вчинення дій з видання наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду директора національного природного парку «Білобережжя Святослава»;
зобов`язання Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України укласти з ОСОБА_1 трудовий договір строком на п`ять років;
зобов`язання Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України видати наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду директора національного природного парку «Білобережжя Святослава».
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року, вищевказаний адміністративний позов залишено без руху та надано позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали позивачем.
Суд зазначає, що серед причин залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху зокрема, але не виключно, були:
пропуск строку звернення до адміністративного суду. Рішенням конкурсної комісії з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України від 26.07.2019 року, ОСОБА_1 було визначено переможцем конкурсу. Однак, з позовної заявою про визнання протиправною бездіяльність Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України позивач звернувся 02.11.2020 року;
у порушення п.2 ч.5 статті 160 КАС України не зазначено: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти позивача;
не дотримання ч. 6 ст. 160 КАС України представником позивача;
у порушення п.5 ч.5 статті 160 КАС України, позивач виклав обставини, якими обґрунтовує позовні вимоги та не зазначив доказів, що підтверджують викладені обставини;
позивачем не було надано достатньо доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги;
всупереч п.8 ч.5 ст.160 КАС України, у позовній заяві не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності);
позивачем не було засвідчено докази додані до матеріалів позовної заяви;
у порушення п.9 ч.5 ст.160 КАС України позивач у позовній заяві належним чином не обґрунтував, з посиланнями на норми чинного законодавства, яким чином оскаржувана бездіяльність порушує його права, свободи та інтереси;
відсутність доказів сплати судового збору.
Крім того, судом вказувалося, що відповідно до статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Враховуючи вищевикладене, судом зазначалося, що позивачеві належить надати докази відношення посади директора національного природного парку «Білобережжя-Святослава» до посад публічної служби.
Також, відповідно до статті 25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.
Враховуючи вищевикладене та з урахуванням, що місцезнаходження відповідача у місті Києві, позивачеві належало надати докази реєстрації у встановленому законом порядку місця проживання у місті Одеса чи Одеській області.
В ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року зазначалося, що вищезазначені недоліки позовної заяви необхідно усунути шляхом надання до суду належним чином оформленого позову, відповідно до вимог статей 160, 161 КАС України, його копій та копій документів відповідно до кількості учасників справи, наданням відповідних, засвідчених належним чином доказів по справі та доказів по справі зазначених судом, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наданням відповідних доказів на підтвердження поважності причин, доказів сплати судового збору у розмірі 2522,40 гривень (оригінал).
Розглянувши вищевказану заяву, суд дійшов висновку, що вимоги ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року позивачем не виконано та позовну заяву належить повернути позивачеві у відповідності до п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Перш за все, суд наголошує, що усунути недоліки позовної заяви необхідно було шляхом надання до суду належним чином оформленого позову, відповідно до вимог статей 160, 161 КАС України, його копій та копій документів відповідно до кількості учасників справи, наданням відповідних, засвідчених належним чином доказів по справі та доказів по справі зазначених судом, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наданням відповідних доказів на підтвердження поважності причин, доказів сплати судового збору у розмірі 2522,40 гривень (оригінал), що ОСОБА_1 виконано не було.
Суд зазначає, що інститут залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання до відкриття провадження по справі.
Однак, представником позивача, у заяві про усунення недоліків адміністративного позову зазначено, що докази реєстрації у встановленому законом порядку місця проживання позивача у місті Одеса чи Одеській області при поданні позову - не надаються.
Суд критично ставиться до посилань представника позивача та зазначає, що відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
При цьому, суд зазначає, що наслідком порушення правил територіальної підсудності є скасування рішення суду з направленням справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 318 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.
Крім того, у заяві про усунення недоліків адміністративного позову позивачем зазначено, що посада керівника установи природно-заповідного фонду, що належить до сфери управління Міністерства екології та природніх ресурсів України, не є публічною посадою та до публічної служби не відноситься. Позивач оскаржує бездіяльність міністерства, яка почалася з моменту погодження його кандидатури Очаківською РДА.
Враховуючи вищевикладене, суд вказує, що згідно з частиною 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Відтак помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви та не заперечувалося самим позивачем/представником позивача, даний спір не пов`язаний з публічно-правовими відносинами, а стосується захисту цивільних - трудових прав позивача.
Крім того, у заяві про усунення недоліків адміністративного позову позивачем зазначено про відсутність коштів для сплати судового збору, проте жодних доказів неможливості сплати судового збору не надано.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Також, суд звертає увагу, що згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові по справі №9901/129/19 від 16.10.2019 року, вимоги щодо змісту позовної заяви встановлені КАС, який не передбачає винятків за яких особа, що звертається до суду, на власний розсуд може обирати, які саме вимоги процесуального закону щодо змісту позовної заяви слід виконувати чи не виконувати, вважаючи їх формальними.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви відповідно до ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року, до суду з клопотанням про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви не звертався, а тому, позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії належить повернути позивачеві у відповідності до п.1 ч.4 ст.169 КАС України.
Суд роз`яснює, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду у порядку, передбаченому законом.
Керуючись ст.ст. 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду у порядку, передбаченому законом.
Копію ухвали разом з адміністративним позовом та всіма доданими до нього матеріалами надіслати позивачу.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Балан Я.В.