Справа № 420/10114/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення матеріальної, моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати неправомірною бездіяльність Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо повернення незаконно стягнутих грошових коштів в розмірі 6700 грн.; стягнути з Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України спричинену матеріальну шкоду у сумі 6700 грн., та моральну шкоду у сумі 20000 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 10 червня 2020 року Одеським окружним адміністративним судом скасовано ухвали про відкриття виконавчих проваджень, водночас, на підставі вказаних постанов з позивача стягнуто виконавчих збір в розмірі 6700грн., та накладено арешт на картковий банківський рахунок. За фактом скасування постанов виконавця, ОСОБА_1 звернулась до начальника Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням повернути стягнуті кошти, однак отримала лист відповідь із зазначенням про відсутність підстав для повернення грошових коштів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. вищеозначену позовну заяву, відповідно до положень ст.169 КАС України, було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 161 КАС України, з підстав чого позивачу ОСОБА_1 встановлено строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання даного судового рішення, шляхом подання до Одеського окружного адміністративного суду доказів на підтвердження сплати судового збору, або доказів на підтвердження звільнення від його сплати; уточненого адміністративного позову, з урахуванням положень ст.ст.160, 161 КАС України, з його копією для відповідача, та копіями доданих до нього документів.

26.10.2020р. на виконання вимог ухвали суду від 12.10.2020р. про залишення позовної заяви без руху, від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява (вхід.№44666/20), до якої позивачем додано уточнену позовну заяву, а також додано Квитанцію від 21.10.2020р. №260Т002SN9 про сплату судового збору в сумі 1681,60грн.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року, у зв`язку з усуненням позивачем недоліків, відкрито провадження у справі за правилами приписів ст.287 КАС України.

05 листопада 2020 року за вх.№ЕП/20102/20 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому Ізмаїльським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), наголошено, що заявником невірно обрано спосіб звернення щодо повернення надміру сплачених коштів, оскільки відповідно до Положення про Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), відділ є юридичною особою, має відповідні рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів, та їх виплати стягувачам, а тому ОСОБА_1 слід звернутися безпосередньо до Державної казначейської служби України. До того ж, постанови про примусове виконання рішення суду від 19.12.2017 року, не скасовано.

Враховуючи наявність, передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

27 квітня 2020 року головним державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкогоновим О.О. відкрито виконавче провадження № 61926350 з примусового виконання постанови № 54115503, виданої 19 грудня 2017 року головним державним виконавцем Діордієвою Н.В. про стягнення виконавчого збору у розмірі 6400, 00 грн. з боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; Стягувач: Держава. Документ вступив у законну силу (набрав чинності) 19.12.2017 року (а.с. 7, 56-57).

27 квітня 2020 року головним державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкогоновим О.О. відкрито виконавче провадження № 61926544 з примусового виконання постанови № 54115503, виданої 19 грудня 2017 року головним державним виконавцем Діордієвою Н.В. про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 100, 00 грн., Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; Стягувач: Держава. Документ вступив у законну силу 19.12.2017 року (а.с. 6, 60-61).

Судом також встановлено, що виконавче провадження № 61926350 відкрите з метою примусового виконання постанови від 19 грудня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 6400, 00 грн.

Так, постановою головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 19 грудня 2017 року, прийнятою в межах виконавчого провадження № 54115503 з виконання виконавчого листа № 1510/6905/12, виданого 11 листопада 2013 року Ізмаїльським міськрайонним судом, про зобов`язання ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 у вихованні та спілкування з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановити ОСОБА_4 час для виховання та спілкування з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 два раза на тиждень - в суботу і неділю з 09 години до 17 години без присутності ОСОБА_2 з правом вільного вибору території і місця спілкування, а також з 09 години до 12 години в день народження дитини 25 грудня кожного року. Встановити ОСОБА_4 час для оздоровлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожного року в літній час на протязі одного тижня без присутності ОСОБА_2 », констатовано, що рішення суду не виконано, у зв`язку із чим відповідно до ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено стягнути з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 6400, 00 грн.

Стягувач: Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області.

Виконавче провадження № 61926544 відкрите з метою примусового виконання постанови від 19 грудня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 100, 00 грн.

Так, судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 19 грудня 2017 року, прийнятою в межах виконавчого провадження № 54115503 з виконання виконавчого листа № 1510/6905/12, виданого 11 листопада 2013 року Ізмаїльським міськрайонним судом, встановлено, що при проведенні виконавчих дій здійснено витрат на загальну суму 100, 00 грн., у зв`язку із чим відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено стягнути з боржника ОСОБА_2 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 100, 00 грн.

Стягувач: Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області.

19 грудня 2017 року головний державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Діордієва Н.В. звернулась до начальника цього відділу із заявою про виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження, оскільки 19.12.2017 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1510/6905/12 завершено на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий збір не стягнуто. З огляду на викладене, державний виконавець просив відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню постанови від 19 грудня 2017 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 6400, 00 грн.

Так, судом з`ясовано, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 420/3893/20 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій та скасування постанов від 27 квітня 2020 року. Визнано протиправною та скасовано постанову Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 61926544 від 27 квітня 2020 року. Визнано протиправною та скасовано постанову Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 61926350 від 27 квітня 2020 року. 07.08.2020 р. вказане рішення набрало законної сили.

З урахуванням вище окреслених обставин, 03.09.2020 р. ОСОБА_3 до органу ДВС подано заяву, у якій позивач просила повернути стягнуті з неї кошти в сумі 6700 грн.

Проте, листом від 11.09.2020 року №45340 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на адресу ОСОБА_1 надіслано Лист, в якому повідомлено, що постанови від 19.12.2017р. про стягнення виконавчого збору, та про стягнення витрат виконавчого провадження не скасовано судом, а тому у ВДВС відсутні законні підстави для повернення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Правові та організаційні засади примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає закон України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з положеннями ст.40 Закону у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд не погоджується з позицією відповідача, викладеною у листі-відповіді від 11.09.2020 р. №45340 щодо відсутності підстав для повернення коштів, у зв`язку з відсутністю відповідного рішення про зобов`язання вчинити дії щодо повернення стягнутої суми штрафу, а також виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, оскільки, як з`ясовано судом, та зазначено вище, Одеським окружним адміністративним судом у справі 420/3893/20 встановлено обставини неправомірності винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, та прийнято відповідне рішення про їх скасування, а відтак, у позивача виникло право на повернення їй коштів, зарахованих до бюджету на підставі визнаного протиправним рішення.

Отже, у зв`язку із скасуванням постанови про стягнення виконавчого збору, стягнуті з позивача грошові кошти у розмірі 6700 грн. підлягають поверненню їй з бюджету як надміру зарахований платіж.

Між тим, зважаючи на вищевикладене, суд зазначає, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання органу ДВС направити до органу казначейської служби подання задля повернення ОСОБА_1 стягнутого з неї виконавчого збору в сумі 6700 грн.

Водночас, суд акцентує, що оскільки постанови про відкриття виконавчого провадження 10 червня 2020 року скасовані Одеським окружним адміністративним судом (справа №420/3893/20), підстави для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження безпосередньо з органу ДВС відсутні.

При цьому, враховуючи, що постанови про відкриття виконавчого провадження у подальшому визнані протиправними, та скасовані, позивач має повноцінне право на повернення їй коштів, котрі були стягнуті в якості виконавчого збору.

Таким чином, беручи до уваги наведене, суд доходить висновку, що повернення позивачеві грошових коштів, котрі були стягнуті в якості виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, повинно здійснюватись відповідно до Наказу Міністерства фінансів від 03.09.2013 року № 787, яким затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що він визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.

Стягнуті з позивачки кошти є за своїм змістом надміру (помилково) зарахованим до бюджету платежем, а виконавчий збір - надміру (помилково) зарахованим до бюджету збором.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані заяві платника ( п. 3 Порядку)

Пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (...) Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Згідно з п. 10 Порядку заява та подання подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.

Міністерство юстиції України є органом, який відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» зобов`язаний забезпечувати відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Таким чином, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, тобто органу державної виконавчої служби разом з заявою особи про повернення коштів з бюджету.

Варто зауважити, що подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документу, який підтверджує перерахування коштів ( у даному випадку суми штрафу) до бюджету.

Відтак, відповідно до чинної редакції Порядку №787 обов`язок щодо формування подання покладений на орган ДВС, а обов`язок щодо подачі відповідного подання до органу Казначейства покладений на позивача.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що бездіяльність органу ДВС з приводу поданої позивачем заяви про повернення їй коштів, є неправомірною, оскільки орган ДВС мав повноваження на вчинення дій щодо формування відповідного подання з метою повернення коштів, а відтак, з метою повного і ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати таку бездіяльність протиправною, зобов`завши відповідача Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) сформувати до територіального органу державної казначейської служби України подання про повернення ОСОБА_1 стягнутих з неї грошових коштів у сумі 6700,00 грн. в якості виконавчого збору.

При цьому, не є правомірною, та відповідно не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 20000грн., виходячи з наступного.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищенаведеного, суд акцентує, що позивачем не обґрунтовано належними, достатніми, та допустимими доказами наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, як і не надано доказів заподіяння душевних страждань протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача. Натомість, в обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача як суб`єкта владних повноважень, вона змушена була витрачати додаткові зусилля для забезпечення нормальної життєдіяльності собі та своїй дитині.

До того ж, позивачем жодним чином не обґрунтовано розмір моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., а також залишено вирішення даного питання на розсуд суду. Натомість, суд акцентує, що саме позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Отже, враховуючи те, що позивачем належним чином не доведено факт заподіяння їй відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні, як і не конкретизовано якими, зокрема, міркуваннями керувався позивач при оцінюванні розміру заподіяної шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення матеріальної, моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення матеріальної,моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо повернення ОСОБА_1 стягнутих грошових коштів в розмірі 6700 грн.

Зобов`язати Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) сформувати та надіслати до територіального органу Державної казначейської служби України подання щодо повернення ОСОБА_1 сплаченого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у сумі 6700,00грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна)грн. за рахунок бюджетних асигнувань Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Ю.В. Харченко

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення матеріальної,моральної шкоди - задовольнити частково

13.11.2020р.