Справа № 240/1819/20
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1819/20

Головуючий у 1-й інстанції: Гурін Д.М.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

05 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника позивача: Демчик Н.О.,

представника відповідача: Самчука Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року (повне судове рішення складене 30 червня 2020 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2020 року позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд із позовом до Управління Держпраці у Житомирській області (відповідача), у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ03/ЖТ0036/97/АВ/П/ТД-ФС від 20 січня 2020 року.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 19.06.2020 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що позивач використовує найману працю, що підтверджується актом перевірки, є платником єдиного податку другої групи та за чинним законодавством з 2 лютого 2020 року могла бути притягнута до скоєного порушення лише у вигляді попередження. Суд, у зв`язку з пом`якшенням відповідальності за скоєне позивачем порушення, вважав за можливе застосувати до спірних правовідносин норму статті 58 Конституції України як норму прямої дії, визнав протиправною та скасував постанову Управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ03/ЖТ0036/97/АВ/П/ТД-ФС від 20 січня 2020 року про накладення штрафу в розмірі 141690,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що підставою для проведення інспекційного відвідування став лист Попільнянської РДА Житомирської області від 8 жовтня 2019 року №1127/02-19 в якому йшлося про те, що під час чергового рейду по легалізації робочих місць у вересні 2019 року виявлено ряд порушень, які у двотижневий термін були усунуті, працівників було прийнято на роботу за трудовими договорами або оформлено, як фізичних осіб-підприємців. Довідки про результати рейду були надані раніше до Управління Держпраці.

Проте, на зауваження робочої групи не відреагувала лише ФОП ОСОБА_1 (продаж парфумів). Після розгляду вказаного листа було проведено захід державного контролю у вигляді інспекційного відвідування. За результатами якого встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не було оформлено трудового договору з гр. ОСОБА_2 , що стало підставою для накладення штрафу за вказане правопорушення відповідно до абзацу другого частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній станом на 20.01.2020.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що при винесенні постанови про накладення штрафу, посадовими особами відповідача не враховано приписи статті 265 Кодексу законів про працю України, а саме внесені зміни, якими за допуск працівника без оформлення з працівником трудового договору у разі фактичного виконання працівником роботи повний робочий час, та виплати заробітної плати без врахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків, застосовується попередження.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа - підприємець 12 грудня 2018 року за №0042162, основним видом діяльності якої є 47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах. ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування з 1 січня 2019 року група оподаткування 2.

14 січня 2020 року інспектором праці Янченко Світланою Миколаївною був складений акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю за №ЖТ0036/97АВ.

Під час інспекційного відвідування було встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 в частині фактичного допуску до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу, що призвело до порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17 червня 2015 року «Про порядок повідомлення фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».

Так, при проведенні інспекційного відвідування за фактичною адресою здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , відділ парфумів на розлив, встановлено, що на день проведення інспекційного відвідування на місці продавця працює гр. ОСОБА_2 , яка під час інспекційного відвідування здійснювала трудову функцію, а саме надавала консультацію з придбання наявного товару та асортименту та здійснювала продаж парфумів (трудову функцію було зафіксовано засобами фотофіксації).

Згідно поданого гр. ОСОБА_2 пояснення встановлено, що ОСОБА_2 була допущена до роботи на посаду продавця парфумів у ФОП ОСОБА_1 з 10 січня 2020 року з встановленим режимом робочого часу з 10:00 до 18:00 без оформлення трудових відносин.

14 січня 2020 року відповідачем винесено припис №ЖТ0036/97/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути виявлені актом порушення із наданням відповідних доказів (а.с.18).

20 січня 2020 року Управлінням Держпраці у Житомирській області було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ03/ЖТ0036/97/АВ/П/ТД-ІС, згідно з вказаною постановою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 141690,00 грн на підставі абзацу другого частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, у редакції чинній на час проведення перевірки.

Позивач не погодився із вказаною постановою відповідача та звернувся до суду із адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.92 №2694-ХІІ унормовано, що державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 №5067-VIроботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі-КЗпП).

Частиною 1 ст.259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 (далі - Положення №96) визначено, що державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі-загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до п.п. 6 п. 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право проводити безперешкодно перевірки в адміністративних приміщеннях робочих органів виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування) з питань призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, ознайомлюватися під час проведення перевірок з відповідними інформацією, документами і матеріалами та отримувати від фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування необхідні для виконання повноважень Держпраці копії або витяги з документів.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями (п. 8 Положення №96).

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регламентує особливості процедури здійснення контрольних функцій органами Держпраці, є Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №823 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №823).

Згідно з п.33 Порядку №823 інспектор праці самостійно приймає рішення про необхідність відвідування роботодавця з метою інформування його та працівників про найбільш ефективні способи додержання законодавства про працю, моніторингу стану його додержання, у тому числі щодо оформлення трудових відносин

За змістом п.3 Порядку №823 інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою-сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 ( далі Порядок № 509).

Так, пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі уповноважені посадові особи).

Згідно з п. 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі- справа). Відповідно до п. 4 Порядку № 509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

У силу п. 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

У ч. 1 ст. 21 КЗпП України дано визначення, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За правилами п. 6 ч. 1 та 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог ст. 24 КЗпП України, згідно порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" на роботодавця покладено обов`язок повідомлення про прийняття працівника на роботу місцевий орган Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Приписами частин 1, 2 та 4 ст. 265 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 став лист Попільнянської РДА Житомирської області від 8 жовтня 2019 року №1127/02-19 в якому йшлося про те, що під час чергового рейду по легалізації робочих місць у вересні 2019 року виявлено ряд порушень, які у двотижневий термін були усунуті, працівників було прийнято на роботу за трудовими договорами або оформлено, як фізичних осіб-підприємців. Довідки про результати рейду були надані раніше до Управління Держпраці. Проте на зауваження робочої групи не відреагувала лише ФОП ОСОБА_1 (продаж парфумів).

Розглянувши та проаналізувавши даний лист, для перевірки фактів викладених у ньому, керівником Управління Держпраці було прийнято рішення про проведення заходу державного контролю у вигляді інспекційного відвідування відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку №823.

Направлення на проведення заходу державного контролю №20/04 було видано 8 січня 2020 року.

При цьому, як в акті так і у приписі, у відповідних графах/полях відсутні відмітки про непогодження об`єкта відвідування з проведеним заходом державного контролю та винесеним приписом, а навпаки, є запис про те, що зауваження та заперечення відсутні, що дає підстави для висновку про те, що під час підписання вказаних документів в об`єкта відвідування, який був належним чином поінформований, як про порядок проведення заходу контролю так і про час проведення такого заходу, та у нього були відсутні зауваження щодо виявленого факту порушення законодавства про працю та про обставини його вчинення.

Позивач посилається на те, що текст пояснення гр. ОСОБА_2 був записаний зі слів перевіряючих, проте жодних підтверджень чи доказів даного факту не надає. Інспекторами праці не здійснювався жодний психологічний тиск під час відбирання пояснень від працівника.

Свідок Янченко С.М. підтвердила у судовому засіданні, що вона проводила інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем провадження її підприємницької діяльності, пояснила, що придбала парфуми для себе, з метою з`ясування чи здійснюється продаж особою продукції, продаж ніяким чином не було оформлено, чек не видано. Також свідок не заперечувала щодо проведення перевірки за відсутності ФОП ОСОБА_1 однак обов`язкова присутність об`єкта під час проведення інспекційного відвідування Порядком №823 не передбачена. З пояснень гр. ОСОБА_2 було встановлено, що вона працює у ФОП ОСОБА_1 , однак без оформлення трудового договору, оскільки знаходилась на стажуванні. Режим роботи з 10:00 до 18:00.

Також, судом першої інстанції спростовано доводи позивача про наявність цивільно-правової угоди між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , зокрема свідком Янченко С.М. пояснено, що під час інспекційного відвідування інспектору праці не було надано жодного договору про надання послуг так само і після завершення інспекційного відвідування.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що зі сторони позивача мало місце порушення трудового законодавства, що зафіксовано в акті перевірки. Позивач використовувала найману працю без оформлення трудового договору.

Таким чином, наявні у справі докази свідчать про наявність виявленого правопорушення.

Однак, перевіряючи питання притягнення позивача до відповідальності суд першої інстанції помилково вважав, що за скоєне позивачем порушення замінена санкція зі штрафу на попередження і лише при повторному скоєнні такого порушення передбачено штраф, оскільки дані зміни набули чинності лише 02.02.2020, у той час, як оскаржувана постанова була винесена 20.01.2020, тобто до набуття змінами чинності.

Зокрема, зміни до статті 265 КЗпП України були опубліковані у офіційному виданні «Голос України» 01.02.2020 № 20.

Отже, постанова про накладення штрафу була винесена у відповідності до чинної редакції статті 265 КЗпП України.

Відповідно до п. 25 Порядку №823 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі: акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання драні неоформлених працівників.

Таким чином, оскаржувана постанова була прийнята у відповідності до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою ст. 265 КЗпП України та ч. 2-7 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення».

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 листопада 2020 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.