Справа № 200/6642/20-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 р. Справа№200/6642/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, відповідно до тексту позовної заяви (з урахуванням уточненного позову), просить суд:

визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, щодо неврахування в пільговий стаж періоду роботи ОСОБА_2 з повним робочим днем під землею у державному підприємстві "Донецька Вугільна Енергетична Компанія" "Шахта Трудовская" з 07.05.1984 по 04.10.1988 року та з 30.03.2010 по 11.03.2016 та щодо неврахування у загальний стаж періодів: з 01.09.1978 по 15.07.1980 - навчання у технічному училищі м. Донецьк, з 01.08.1980 по 16.04.1981 період роботи на посаді слюсаря по ремонту автомобілей на автотранспортному підприємстві; з 16.04.1981 по 30.04.1983 службу в лавах Радянської Армії; з 13.06.1983 по 28.02.1984 та з 19.09.1995 по 17.10.1997 періоди роботи на посаді водія;

зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_2 до пільгового стажу періоди його роботи з 07.05.1984 по 04.10.1988 та з 30.03.2010 по 11.03.2016 у державному підприємстві "Донецька Вугільна Енергетична Компанія" "Шахта Трудовская", за списком 1 розділу 1 п. 1.1а згідно постанови КМУ від 16.01.2003 року №36 та до загального стажу: з 01.09.1978 по 15.07.1980 - навчання у технічному училищі м. Донецьк, з 01.08.1980 по 16.04.1981 - період роботи на посаді слюсаря по ремонту автомобілей на автотранспортному підприємстві; з 16.04.1981 по 30.04.1983 - службу в лавах Радянської Армії; з 13.06.1983 по 28.02.1984 та з 19.09.1995 по 17.10.1997 - період роботи на посаді водія, зробити перерахунок, нарахування та виплатити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника з врахуванням спірного стажу з моменту призначення пенсії, тобто з 05.06.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що з 05.06.2018 вона перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію по втраті годувальника після свого померлого чоловіка. У серпні 2019 року вона звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про отримання даних по нарахуванню пенсії по втраті годувальника.

З отриманного листа від 13.09.2019 №289/К-14-01-15 позивачці стало відомо про безпідставне не враховання до стажу роботи певних періодів трудової діяльності ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) при розрахунку стажу для призначення пенсії.

У відповіді також було зазначено, що загальний стаж ОСОБА_2 складає 19 років 2 місяці 5 дні. Спірним питанням, на думку позивачки, є не врахування відповідачем при розрахунку стажу для призначення пенсії певних перодів трудової діяльності померлого годувальника. Тобто за підрахунками позивачки загальний стаж ОСОБА_2 складає - 35 років 1 місяць 6 днів.

Не погоджуючись із неврахуванням певних періодів трудової діяльності чоловіка позивачки при розрахунку пенсійних виплат, позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Вказує на те, що дійсно ОСОБА_1 , 18.01.2019 через Веб-портал надала заяву про призначення пенсії по втраті годувальника згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV.

24.01.2019 вищевказану заяву позивачкою відкликано для опрацювання документів. Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області рішення про відмову у призначенні пенсії згідно заяви від 18.01.2019 не приймалось.

10.05.2019 через ВЕБ-портал ПФУ позивачка звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_2 відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ (далі - Закон № 1058).

Позивачка має статус внутрішньо переміщеної особи.

До заяви надані документи за переліком: копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; довідка про місце проживання; довідка №58 та №59 від 02.05.2019; копія паспорту; довідка №3336 від 02.05.2019; свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 від 10.04.2019; свідоцтво про смерть годувальника.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи позивачка трудову книжку, відомості про заробітну плату померлого не надавала. Стаж померлого - ОСОБА_2 враховано з 01.01.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.06.2010 та з 01.01.2011 по 31.05.2014 за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Одночасно відповідачем зазначено, що позивачка просила призначити пенсію за відсутністю трудової книжки померлого про що свідчить власноруч написана заява, яка наявна в матеріалах пенсійної справи.

Також відповідач звернув увагу суду на пропуск позивачкою строку звернення до суду із даним позовом, що встановлений ст. 122 КАС України.

У відповіді на відзив, поданій 05.10.2020 представник позивачки вказує на те, що з відповіді Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 12.06.2020 року вбачається, що позивачкою при зверненні з заявою №8 від 18.01.2019 надано перелік документів серед яких є трудова книжка НОМЕР_4 . Також у відповіді зазначено, що позивачка відкликала заяву для опрацювання документів, але це вона зробила не з власної ініціативі, а по рекомендації робітників Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Представник позивача наполягає, що спеціальний стаж роботи ОСОБА_2 повинен бути зарахований відповідачем за Списком 1, тобто, як пільговий.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом у відповіді на відзив вказано наступне.

У серпні 2019 року позивач звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про отримання даних по нарахуванню пенсії по втраті годувальника.

З отриманного листа відповідача від 13.09.2019 №289/К-14-01-15 позивач довідалась, що відповідачем безпідставно не враховано в стаж роботи її померлого чоловіка за списком 1 період з 07.05.1984 року по 04.10.1988 року, що складає 4 роки 4 місяці 28 дні та з 30.03.2010 року по 11.03.2016 року, що складає 6 років 19 дні.

У березні 2020 року позивач уперше звернулась з позовом до Донецького окружного адміністративного суду до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.05.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області було повернуто та зазначено, що після повернення позовної заяви позивач не позбавлений права звернутись до суду з аналогічним позовом.

12.06.2020 через Веб портал електронного пенсійного кабінету позивачка отримала відповідь від Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, на своє звернення про отримання інформації щодо рішення про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника, згідно заяви від 18.01.2019.

З вказаного листа ОСОБА_1 довідалась, що разом з заявою № 8 від 18.01.2019 про призначення пенсії у разі втрати годувальника нею надавались документи її померлого чоловіка, у тому числі копія трудової книжки НОМЕР_4 .

У липні 2020 року позивач вдруге звернулась з вищезазначеним позовом до суду.

У зв`язку з тим, що позивачка вперше дізналась 13.09.2019 про неврахування відповідачем певних періодів роботи ОСОБА_2 , при розрахунку стажу для призначення пенсії, просить суд поновити строк звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (ст. 258, 262 КАС України).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.10.2020 подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 27.10.2020.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.11.2020 підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті вирішено проводити у порядку письмового провадження.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, як отримувач пенсії по втраті годувальника, пенсію призначено з 05.06.2018 на підставі заяви від 10.05.2019.

18.01.2019 ОСОБА_1 через Веб-портал надала до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяву про призначення пенсії по втраті годувальника згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV.

24.01.2019 вищевказану заяву позивачкою відкликано для опрацювання документів, Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області рішення про відмову в призначенні пенсії згідно заяви від 18.01.2019 не приймалось, вказане підтверджено витягом з ІКІС ПФУ підсистема призначення та виплати пенсій.

10.05.2019 через ВЕБ-портал ПФУ позивачка звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_2 відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ (далі- Закон № 1058).

До заяви надані документи за переліком: копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; довідка про місце проживання; довідка №58 та №59 від 02.05.2019; копія паспорту; довідка №3336 від 02.05.2019; свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 від 10.04.2019; свідоцтво про смерть годувальника.

Матеріалами пенсійної справи підтверджено, що позивачці призначено пенсію з 05.06.2018 за шифром 521, вид призначення -втрата годувальника.

Стаж померлого - ОСОБА_2 для розрахунку пенсійних виплат враховано з 01.01.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.06.2010 та з 01.01.2011 по 31.05.2014 за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно розписки-повідомлення до заяви від 10.05.2019 №2332, трудову книжку та документи про трудову діяльність померлого годувальника позивачкою не надано.

Матеріали пенсійної справи містять заяву позивачки де остання просила призначити пенсію за відсутністю трудової книжки померлого.

Листом від 11.06.2020 №96-245/К-04/8-0580/20 Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області позивачці повідомлено, що рішення про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника за заявою ОСОБА_1 від 18.01.2019 не виносилось у зв`язку із її відкликанням для доопрацювання.

Позивач вважаючи противними дії відповідача, щодо відмови у прийнятті заяви ОСОБА_1 від 18.01.2019 №8 про призначення пенсії по втраті годувальника та не врахування до страхового та пільгового стажу певні періоди трудової діяльності померлого ОСОБА_2 , оскільки на думку позивачки нею разом із заявою від 18.01.2019 надано всі необхідні документи, зокрема, копію трудової книжки, якою підтверджено стаж роботи.

Щодо питання поновлення строку звернення до суду.

Згідно з частинами першою та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина шоста статті 161 КАС України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (зі змінами) на період з 12 березня по 31 жовтня 2020 року на всій території України установлено карантин.

02.04.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19».

Пунктом 3 «Прикінцевих положень» КАС України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суд зазначає що останнім днем звернення до суду є 13.03.2020, який до того, ж припадав на період дії карантину відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211.

Приймаючи до уваги обставини, насамперед факт, звернення позивачки до суду із аналогічним позовом у березні 2020 року (позов відкликано у зв`язку із намаганням врегулювати спірне питання у досудовому порядку), також керуючись приписами ч. 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що строки визначені ст. 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 169, 177, 193, 261, 295, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Щодо суті спору, правова позиція суду обґрунтована таким.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"" від 09.07.2003р. №1058-IV ( далі - Закон №1058-IV) передбачено право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із приписами статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004р. порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Частиною 1 статті 62 Закону 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно пп. 2 п. 2.1 Порядку №21-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

В свою чергу пунктом 2.7 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

У відповідності до п.4.1 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Таким чином, з наведеного слідує, що підставою для розгляду питання про перерахунок пенсії є подання такою особою відповідної заяви разом з необхідними документами.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач звернувшись до відповідача із заявою від 10.05.2019, до документів для призначеня пенсії, не надавала документів про стаж роботи годувальника, натомість в матеріалах пенсійної справи наявна власноруч складена заява де позивачка просить призначити пенсію по втраті годувальника без трудової книжки.

На момент розгляду справи, доказів зверенння позивачки із заявою про перерахунок пенсії із додаванням стажу, як і доказів надання відповідачу документів про трудову діяльність ОСОБА_2 за періоди, які не враховані під час призначення пенсії, суду не надано.

У додаткових поясненях представник позивачки вказав, що ОСОБА_1 із заявою про проведення перерахунку із наданням оригіналу трудової книжки та документів на підтвердження іншого стажу (навчання, службу в армії тощо) до відповідача не зверталась. Оскільки вважає, що разом із заявою №8 від 18.01.2019 було надано перелік документів серед яких трудова книжка НОМЕР_4 .

Відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів суду надано витяг з ІКІС ПФУ підсистема призначення та виплати пенсій, який свідчить, що 18.01.2019 ОСОБА_1 дійсно зверталась із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника, але 24.01.2019 заяву позивачкою відкликано, вказані обставини не є спірними.

Суд звертає увагу на те, що позивачка фактично вважає відмовою не зарахування періодів трудової діяльності та навчання до стажу померлого годувальника для обчислення розміру пенсії на підставі заяви та документів, поданих відповідачу 18.01.2019, разом із тим не заперечує той факт, що нею вказану заяву відкликано. Отже відповідачем питання щодо призначення/відмови у призначенні пенсії, врахування або не врахування періодів трудової діяльності за заявою позивачки не приймалось у зв`язку із її відкликанням.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання дій органу Пенсійного фонду щодо не зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності ОСОБА_2 при призначенні пенсії по втраті годувальника протиравними та зобов`язання зарахувати такі періоди є необґрунтованими та передчасними, оскільки фактично відповідачем не розглядалась заява подана позивачкою 18.01.2019. Пенсію призначено на підставі заяви поданої ОСОБА_1 10.05.2019, при цьому матеріалами справи підтверджено, що документи про стаж померлого годувальника, а саме трудова книжка та інші позивачкою не надавались.

Щодо позовних вимог в частині зарахування певних періодів трудової діяльності ОСОБА_2 до пільгового стажу суд зазначає наступне.

Законом України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до норм цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 36 умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

1. Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно із статтею 114 Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) за списком № 1 - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

2) за списком № 2 - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Особливість, призначення пенсій за віком на пільгових умовах, полягає у зменшенні пенсійного віку, тобто, чим більший ступінь важкості та шкідливості умов праці, тим нижчий вік виходу на пенсію, менші вимоги до стажу, необхідного для призначення пенсії, вищі розміри пенсій (оскільки вища заробітна плата, з якої сплачено внески до Пенсійного фонду).

З урахуванням викладеного суд звертає увагу позивача на той факт, що умови призначення пенсії по втраті годувальника та пенсії на пільгових умовах із застосуванням Списків 1-2 мають різні умови для призначення, а саме: по втраті годувальника із зарахуванням страхового стажу годувальника; на пільгових умовах за наявності певної кількості страхового стажу та на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Як вбачається з наведеного, до суду може бути оскаржене рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а судовому захисту підлягає порушене право позивача. Спосіб захисту обирається позивачем самостійно, проте обраний спосіб має забезпечити ефективний захист прав, свобод, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивачка, обґрунтовуючи наявність у неї порушеного права, вбачає таке порушення в тому, що відповідач не зарахував певні періоди трудової діяльності померлого годувальника, а відтак такі дії, на думку позивачки, є протиправними, у зв`язку з цим, остання просить суд зобов`язати відповідача їх зарахувати.

Однак, оскільки вимога позивачки щодо зарахування спірних періодів до стажу є підставою для здійснення перерахунку розміру пенсії, суд зазначає, що в ході розгляду справи не встановлено доказів звернення позивачки до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії за формою, визначеною Порядком №22-1 та ухвалення пенсійним органом рішення про відмову у перерахунку пенсії за віком.

Таким чином, судом в ході розгляду справи не було встановлено будь-якого порушення права позивачки з боку відповідача.

Разом із тим, факт повторного звернення позивачки до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії від 10.05.2019 спростовує наміри оскаржувати дії або бездіяльність відповідача щодо повернення або не розгляду заяви від 18.05.2020 до якої позивачкою надавались документи на підтвердження трудової діяльності ОСОБА_2 , а заява позивачки, яка міститься в матеріалах пенсійної справи про прохання призначити пенсію без врахування трудової книжки ОСОБА_2 , у зв`язку із її відсутністю свідчить про згоду позивачки на призначення пенсії за даними СПОВ.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України слідує, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв`язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 1 грудня 2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам .

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас, за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з підпунктами 1,2 частини 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

В силу підпункту 8 частини 1 ст. 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому, визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч. 1ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку протиправними.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто, встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

З цього приводу, суд зазначає, що реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Досліджені матеріали справи доводять, що відповідачем дотримані всі норми щодо виконання приписів вищезазначених законів, жодних порушень управління стосовно прав на пенсійне забезпечення не допущено.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст.139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення прийнято у порядку письмового провадження, повний текст рішення виготовлений 16 листопада 2020 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Буряк