Справа № 200/6091/20-а
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р. Справа№200/6091/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Аканова О.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (Донецький прикордонний загін) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ) про

визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку контракту;

зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до п.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахування при нарахуванні в складі місячного грошового забезпечення винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №18 від 20.01.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона звільнена з військової служби наказом відповідача від 15.08.2019, її виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та визначено остаточну дату проходження військової служби 15.08.2019року.

Вважає, що при звільненні, всупереч ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» їй не виплачено одноразову грошову допомогу. Просила задовольнити позов.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що порядок здійснення будь-яких грошових виплат в Державній прикордонній службі України здійснюється на підставі Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 № 854/32306.

На момент виключення позивача зі списків особового складу вислуга років останньої становить календарна 06 роки 08 місяців 03 дні, пільгова 05 років 11 місяців 28 днів, загальна 12 років 08 місяців 01 день. На думку відповідача за пільгові роки виплата не нараховується, а враховуються лише календарні роки служби. Отже позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відстоків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку з тим, що позивач має менше 10 календарної вислуги років.

Ухвалою суду від 21 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні без повідомлення сторін).

Ухвалою суду від 29 липня 2020 року розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; продовжено підготовче засідання на тридцять днів з ініціативи суду; призначено підготовче засідання на 24 вересня 2020 року о 09:30 год.

Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року відкласти підготовче судове засідання на 20 жовтня 2020 року о 09:45 год.

Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року закрито підготовче провадження по адміністративній справі; призначено судовий розгляд по суті на 10:15 год. 17 листопада 2020 року.

Сторони в судове засідання не прибули. про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадяними України, що підтверджується паспортом НОМЕР_3 , виданим 27 вересня 2005 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач є державною організацією, основним завданням якої, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки.

Згвдно витягу з наказу начальника 1 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України м.Маріуполь №404-ОС від 15 серпня 2020 припинено (розірвано) контракт, звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «г» (через сімейні обставини або з інших поважних причин: військовослужбовець - жінка, яка має дитину (дітей) відком до 18 років) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» молодшого сержанта ОСОБА_2 (П-019132), офіцера відділу прикордонного контролю штабу.

Вислуга років станом на 15 серпня 2019 становить:

календарна 06 роки 08 місяців 03 дні,

пільгова 05 років 11 місяців 28 днів,

загальна 12 років 08 місяців 01 день.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічна правова позиція міститься у пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби.

За змістом правових норм абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII та абзацу другого пункту 10 Порядку № 393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

У розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням контракту, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги за наявності вислуги 10 років і більше.

Більш того, законодавець не надає визначень ні календарної вислуги років ні пільгової вислуги років. Правовими нормами Порядку № 393 та Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 806/2104/17, яка відповідно до вимог статті 242 КАС України підлягає врахуванню судом до спірних правовідносин.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за закінченням контракту такі військовослужбовці мають права на спірну одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше, незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах).

Разом з тим, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Таким чином, позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби за наявності вислуги років, яка перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII.

Розмір такої допомоги визначається у вигляді 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби.

Відповідно до п.1 глави 9 розділу 5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558 (надалі - Інструкція № 558). військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту. безпосереднім підпорядкуванням близькій особі. систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Сторонами не заперечується факт того, що вислуга років позивача складає: календарна 06 роки 08 місяців 03 дні, пільгова 05 років 11 місяців 28 днів, загальна 12 років 08 місяців 01 день.

Тобто, в даній Інструкції № 558 допущено власне трактування положень статті 15 Закону № 2011-XII та пункту 10 Порядку № 393.

В силу вимог ст.7 КАС України правові норми Інструкції № 558 не мають вищої юридичної сили відносно Закону № 2011-XII та Порядку № 393, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Отже твердження відповідача про наявність обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги вислуги років понад 10 років саме у календарному обчисленні такої вислуги, суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем вимог законодавства.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію згідно з якою у Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 06.07.1999 № 8-рп/99; від 20.03.2002 № 5-рп/2002; від 17.03.2004 № 7-рп/2004).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача у день виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку контракту.

Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу військової частини у зв"язку із закінченням строку контракту та зобов`язати позивача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до п.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахування при нарахуванні в складі місячного грошового забезпечення винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №18 від 20.01.2016 року.

Відповідно до положень ст.139 КАС України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в даній справі позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 173-183, 192-198, 210, 223-225, 227-229, 241-246, 250-251, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку контракту; зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до п.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахування при нарахуванні в складі місячного грошового забезпечення винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №18 від 20.01.2016 року задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу військової частини у зв"язку із закінченням строку контракту.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до п.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахування при нарахуванні в складі місячного грошового забезпечення винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №18 від 20.01.2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Аканов