Справа № 380/1989/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 рокуСправа № 380/1989/20 пров. № А/857/11582/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Заверухи О.Б.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року (суддя Качур Р.П., м.Львів, повний текст складено 30 липня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Акціонерному товаристві «Дельта Банк» (далі АТ) Кадирова В.В. (далі Уповноважена особа, Фонд відповідно) в якому просила зобов`язати відповідача подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу від 19.01.2015 №011-13511-190115 (далі Договір) у розмірі 100000 грн за рахунок Фонду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за Договором. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що після запровадження тимчасової адміністрації та початку ліквідаційної процедури (03.03.2015) комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями, які є нікчемними, за результатами якої виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів, зокрема, і Договору, укладеного між позивачкою та АТ. Крім того вказав, що навіть у разі відсутності ознак нікчемності у вказаному договорі позивачка не має права на включення до переліку вкладників, бо такий не набув чинності, оскільки саме вкладником - ОСОБА_1 , не внесено суми вкладу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Фонд у відзиві на апеляційну скаргу підтримує вимоги Уповноваженої особи.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду і невключення інформації про неї як вкладника банку до переліку після отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію стосовно ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в АТ за рахунок Фонду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 19.01.2015 ОСОБА_1 уклала з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ) Договір, предметом якого є розміщення строкового вкладу на суму 100000 грн на строк до 19.04.2015 (а.с.12).

У пункті 1.8 Договору зазначено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами вказаного договору.

Згідно з додатковою угодою №1 до Договору сторони домовилися викласти пункт 1.8 Договору у такій редакції: « 1.8. Зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладення Сторонами цього Договору. Виключно для цілей цього Договору Сторони домовились, що умови пункту 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладення Сторонами цього Договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму вкладу на Рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений» (а.с.13).

Згідно з вищезазначеним Договором ОСОБА_1 здійснювалося зняття нарахованих процентів на вклад у сумі 1505 грн, що підтверджується заявою на видачу готівки від 02.03.2015 №446639199 та свідчить про реальність укладеного позивачкою Договору (а.с.14).

На підставі постанови Правління Національного банку України (далі НБУ) «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» від 02.03.2015 №150, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про впровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 впроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Постановою НБУ від 02.10.2015 №664 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 02.10.2015 №181 розпочато процедуру ліквідації вказаного банку з 02.10.2015 по 04.10.2017 включно. У подальшому строк процедури ліквідації продовжено до 04.10.2020 включно (рішення виконавчої дирекції Фонду від 04.04.2019 №772).

Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених, крім іншого, частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон №4452-VI).

За результатами перевірки за вкладними операціями встановлено нікчемність Договору, укладеного між ПАТ та позивачем.

Листом від 23.09.2015 №8821/2677 ОСОБА_1 , повідомлено про нікчемність Договору та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, визнані Уповноваженою особою відповідно до вимог пункту 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI (а.с.15).

Як наслідок, Уповноваженою особою не вжито заходів щодо відшкодування позивачці за рахунок згаданого Фонду суми вкладу.

20.02.2020 позивач звернулася із заявою до Уповноваженої особи, у якій просила подати до Фонду додаткову інформацію про неї як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за Договором у розмірі 100000 грн за рахунок Фонду (а.с.16, 17).

За результатами розгляду заяви Уповноважена особа листом від 02.3.2020 №834 повідомив позивачку про відсутність підстав для її включення до переліку вкладників АТ, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Відмова мотивована тим, що за результатами проведеної перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, було виявлено, що Договір, укладений між ОСОБА_1 та Банком, є нікчемним, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI (а.с.18).

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом №4452-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №4452-VI вкладник це фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною третьою статті 2 вказаного Закону передбачено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Частиною першою статті 3 Закону №4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

За змістом частини першої статті 27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІІ «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду 09.08.2012 № 14 (у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду 26.05.2016 №823) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 07.09.2012за №1548/21860; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Положення) протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.

Підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено або договір банківського вкладу (депозиту), або банківського рахунку, або які є власниками іменного депозитного сертифіката. Слід зазначити, що положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Отже, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI підпадають особи, які є вкладниками у розумінні приписів статті 2 Закону № 4452-VI, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №802/351/16-а.

Відповідно до положень статей 37, 38 Закону №4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина третя статті 38 Закону №4452-VI (у редакції, чинній станом на дату укладення Договору) визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону №4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищенаведеного слідує, що уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема невключення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Уповноважена особа вважала нікчемним Договір з підстави, передбаченої пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, згідно яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстави, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом із цим зі змісту зазначеної норми слідує, що пункт 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI не може бути застосованим до договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ, оскільки на підставі цього договору у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цього договору не передбачають обов`язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачу.

Відповідно до статті 1062 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Отже, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом.

З матеріалів справи видно, що позивач уклала з ПАТ Договір та зняла нараховані проценти на депозитний вклад у сумі 1505 грн, що підтверджується заявою на видачу готівки від 02.03.2015 №46639199 (а.с.14).

Укладення зазначеного Договору відбулося до віднесення ПАТ до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації у банку (з 03.03.2015).

Отже, вклад розміщено на рахунку ПАТ до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивачка є вкладником та підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI.

При цьому відповідачем не наведено правових підстав для невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників АТ, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону №4452-VI.

З огляду на наведенні норми права та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що на позивача поширюються гарантії, передбачені Законом № 4452-VI.

Вказані висновки щодо аналогічної справи викладені у постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі №826/3203/17.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Положення перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Приписами пункту 6 розділу ІІІ Положення визначено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема, зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Зважаючи на умови укладеної позивачем та банком додаткової угоди №1 від 19.01.2015, на підставі аналізу наведених вище законодавчих норм та обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого, що Договір не суперечить нормам чинного законодавства, а отримання гарантованої суми відшкодування кошів за вкладом у спірних відносинах є гарантією, яка прямо передбачена частиною першою статті 26 Закону №4452-VI.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, апеляційний суд, дійшов висновку, що правових підстав в Уповноваженої особи для невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду не було.

Оскільки ОСОБА_1 , є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду,тому невключення інформації про неї як вкладника Банку до переліку після отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію стосовно ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ за рахунок Фонду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції, та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятою статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 13 листопада 2020 року.