Справа № 500/2823/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2823/20 пров. № А/857/13127/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Кухтея Р.В., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Гербут Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Чепенюк О.В. за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження у м. Тернополі у справі № 500/2823/20 за адміністративним позовом Тернопільської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 62995448 від 14.09.2020 року.

У обґрунтування вимог адміністративного позову позивач зазначає те, що 14.09.2020 року відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа Тернопільського окружного адміністративного суду немайнового характеру, у якій вказав про те, що з боржника Тернопільської міської ради належить стягнути виконавчий збір в сумі 20000 грн.

Позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору є протиправною, оскільки, на думку позивача, виконавчий збір це фактично плата виконавцю за вчинення дій щодо примусового виконання виконавчого документа, проте, відповідач не вчинив жодних дій, які були б спрямовані на примусове виконання виконавчого листа.

Отже, позивач вважає, що, у цьому випадку, правових підстав для стягнення виконавчого збору з позивача як боржника за виконавчим документом немає.

Тому, на думку позивача, постанова про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

Позиція відповідача у цій справі зводиться до того, що постанову про відкриття виконавчого провадження винесено державним виконавцем на підставі заяви стягувача про виконання рішення суду. Рішення суду, яке підлягає виконанню є рішенням немайнового характеру, порядок його виконання визначається статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, одночасно у постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідно до частини третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач вважає, що Закон України «Про виконавче провадження» не пов`язує стягнення виконавчого збору із вчиненням дій щодо примусового виконання виконавчого документа, а встановлює виконавчий збір як санкцію за відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документа.

Таким чином, відповідач вважає, що правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження. Просить у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду, Тернопільська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення адміністративного позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції неповно з`ясував та дослідив обставини справи, неправильно розтлумачив норми матеріального права, які регулюються спірні правовідносини.

Таку позицію відповідач пояснює тим, що відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір це збір, який справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Отже, виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією за невиконання рішення суду. Виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документа, органами державної виконавчої служби.

В межах виконавчого провадження № 62995448 відкритого 14.09.2020 року державний виконавець на вчинив жодних дій спрямованих на виконання рішення суду, в розумінні статті 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому позивач у апеляційній скарзі наголошує, що стягнення з позивача виконавчого збору є безпідставним.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року у справі № 500/642/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 року, визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 07.02.2020 року № 7/46/67 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га та зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Тернопільський окружний адміністративний суд 25.08.2020 року на виконання вищевказаного судового рішення у справі № 500/642/20 видав виконавчий лист, стягувачем у якому вказано ОСОБА_2 , боржником - Тернопільську міську раду.

14.09.2020 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62995448, у якій вказав на обов`язок боржника Тернопільської міської ради виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та необхідність стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 20000 гривень.

Того ж дня 14.09.2020 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) виніс постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 20000 грн.

Приймаючи рішення у цій справі суд першої інстанції виходив з того, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій щодо примусового виконання виконавчого документа, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Виходячи з цих мотивів, суд першої інстанції зробив висновок про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 та статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частинами 1-4 статтею 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року № 1302/29432) (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 8 розділу III Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Отже, у постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець лише інформує боржника майбутнє стягнення виконавчого збору і його розмір, водночас, виконавчий збір стягується з боржника, на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, яка виноситься одночасно із прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.

Апеляційний суд встановив те, що позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, насамперед, обґрунтовуючи це тим, що стягнення з позивача виконавчого збору є неправомірним, оскільки, на його думку, державний виконавець не вчинив жодних дій щодо виконання рішення суду. Крім того, позивач не погоджується із сумою виконавчого збору та наводить відповідні доводи щодо завищення такої суми, посилаючись, зокрема, на статтю 27 Закону № 1404-VIII.

Отже, позивач не обґрунтовує протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, а, фактично, наводить доводи щодо незгоди із постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка у цій справі не оскаржується.

Враховуючи відсутність порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження та факт не оскарження позивачем постанови про стягнення виконавчого збору, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 62995448 від 14.09.2020 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 0340/1792/18 (провадження №11-733апп19).

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Незважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити, натомість суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що позивач не оскаржує постанову про стягнення виконавчого збору, хоча цими мотивами обґрунтовує вимоги адміністративного позову.

У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів викладених вище.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми, що мають значення для справи, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 500/2823/20 змінити в частині мотивів відмови у задоволенні адміністративного позову.

У задоволенні адміністративного позову Тернопільської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відмовити з мотивів викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. В. Кухтей
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складений 12.11.2020 року