Справа № 2а-12167/11/2670
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року м. Київ № 2а-12167/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П. при секретарі судового засідання Чекан І.В.,

за участі представників:

позивача - Смілянського Юрія Миколайовича (ордер серії СА № 1006079 від 12.10.2020),

відповідача - ОСОБА_1 (самопредставництво суб`єкта владних повноважень),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт-Україна"

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.08.2011

№, №,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліпласт-Україна" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.08.2011 №№ , .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва зупинено провадження у справі до набранням законної сили рішенням Северодонецького міського суду Луганської області у кримінальній справі № 1-508/11 за звинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 - ч.3 ст. 212, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 Кримінального кодексу України.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2020 поновлено провадження у справі, призначено судове засідання у справі та замінено відповідача його правонаступником, а саме: Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі на Головне управління ДПС у м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач дійсно мав фінансово - господарські взаємовідносини з контрагентами ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 які мали реальний характер та за якими було отримано послуги, а саме транспортно - експедиційні послуги, використані ним у власній господарській діяльності, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмовий відзив в якому зазначив про те, що перевіркою позивача встановлено, що його фінансово - господарські правовідносини з контрагентами ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 носять характер нікчемного правочину з огляду на те, що вони не подають податкову звітність, їхня реєстрації правниками податку на додану вартість анульована в березні 2011 року, у них згідно податкової звітності відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності. Також відповідач посилався на факти встановлені в рамках кримінальної справи № 07/11/9008 порушеної у відношенні суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 , по ч.2 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Представник відповідача заперечила проти позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В період з 08.07.2011 по 21.07.2011 Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі міста Києва проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт-Україна" з питань правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по фінансово-господарським взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ТОВ "Мівісс", ТОВ "Вітна" за період з 01.09.2009 по 31.03.2011.

За результатами перевірки складено акт від 27.07.2011 №360/1-23-70-35839874, яким встановлено порушення абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.9 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", яке призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 46 520,00 грн. та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податку на прибуток на загальну суму 20308,00 грн., порушення підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в результаті чого занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду (р. 27 Декларації з ПДВ) на загальну суму 68 682,00 грн. та завищено залишок від`ємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.26 Декларації з ПДВ) на загальну суму 141 646,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки прийнято податкові повідомлення - рішення 10.08.2011 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 58150,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 11630,00 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 85852,50 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 17170, 50грн.

Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи зобов`язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

При розгляді справи судом було перевірено чи мали операції між позивачем та контрагентами ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 реальний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного.

Суд виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції. Також, судом було зобов`язано позивача та відповідача надати всі наявні докази на обґрунтування їх правових позицій.

Позивач у позовній заяві зазначає про те, що ним від контрагентів ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 було отримано транспортно - експедиційні послуги, факт надання та отримання яких підтверджується товарно - транспортними накладними, заявками, актами здачі - прийняття робіт (надання послуг), рахунками - фактурами, копії яких наявні в матеріалах справи, а факт здійснення оплати копіями банківських виписок.

На підтвердження наявності виробничої необхідності отримання транспортно - експедиційних послуг від ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 позивачем надано суду копії, рахунків на оплату, видаткових накладних щодо поставки товару, накладних на переміщення, накладних на внутрішнє переміщення, накладних на відпуск матеріалів на сторону,

Також позивачем суду надано копії договорів оренди від 01.06.2009 № 01/06-09, оренди нежилого приміщення від 01.01.2010 № 3, від 01.06.2009 № 8, оренди об`єкту нерухомості від 16.08.2010 № 03, оренди від 01.02.2010 № 17а/10, оренди частини складського приміщення від 01.07.2009 № ДГ-0000360, оренди нежилого приміщення від 01.09.2008 № 1, оренди від 01.10.2009 № 61/09, оренди нежилого приміщення від 01.12.2009 № 2 на підтвердження наявності орендованих приміщень за адресами поставки.

Відповідачем доказів, які б спростовували пояснення позивача та наданні ним докази суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що контрагенти позивача ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 не відобразили у своїй податковій звітності операції з позивачем. Відтак, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наданих ним на підтвердження реальності господарських операцій між ним та контрагентами ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 .

Посилання відповідача на те, що контрагентами позивача ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 не було подано податкову звітність у 2011 році та анульовано реєстрацію платниками податку на додану вартість в 2011 році не приймаються судом до уваги з огляду на те, що правовідносини з зазначеними контрагентами у позивача були у 2009 - 2010 роках, у той час, як фінансово - господарських правовідносин у 2011 у позивача з ними не було.

Суд відхиляє посилання відповідача на постанову слідчого слідчої групи - слідчого відділення податкової міліції ДПІ в м. Сєвєродонецьку підполковника податкової міліції Журилова В.В. від 20.05.2011, якою встановлено, що у провадженні прокуратури м. Брянська Луганської області знаходиться кримінальна справа №07/11/9008, порушена у відношенні суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 , по ч.2 ст.364 КК України та факти встановлені в ході досудового слідства з огляду на наступне.

У ході розгляду справи було встановлено, що кримінальна справа №07/11/9008, за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ст.ст. 28 ч.3 - 212 ч.3, 28 ч.3 -366 ч.2 Кримінального кодексу України, 24.06.2011 була спрямована з обвинувальним висновком до Сєверодонецького міського суду Луганської області.

У відповідь на судовий запит щодо стану кримінальної справи №07/11/9008 Северодонецький міський суд Луганської області листом № 2395 від 30.01.2012 повідомив про те, що у його провадження знаходиться кримінальна справа №1-508/11 за обвинуваченням ОСОБА_2 в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.3-212 ч.3, ч.3-366 ч.2, 366 ч.2 Кримінального кодексу України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 3-212 ч. 3, 28 ч. 3-366 ч. 2 Кримінального кодексу України.

Листом від 24.04.2020 № 21-302вих-20 Северодонецький міський суд Луганської області повідомив суд про те, що за результатами судового розгляду вказану кримінальну справу повернуто прокурору Луганської області для проведення додаткового розслідування, після чого 05.01.2015 слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000002 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 Кримінального кодексу України та за результатами проведення досудового розслідування 22.06.2015 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України прийнято обґрунтоване рішення про закриття вказаного кримінального провадження та відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином за результатами розгляду кримінальної справи порушеної за обвинуваченням ОСОБА_2 в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.3-212 ч.3, ч.3-366 ч.2, 366 ч.2 Кримінального кодексу України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 3-212 ч. 3, 28 ч. 3-366 ч. 2 Кримінального кодексу України встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення у зв`язку з чим і закрито кримінальне провадження.

Інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначення об`єкту оподаткування за фінансово - господарськими відносинами з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 в акті від 27.07.2011 № 360/1-23-70-35839874 на підставі якого прийняті оскаржувані рішення наведено не було.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у редакції чинній на момент перевірки, валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 5.8 цієї статті. До таких обмежень, згідно з підпунктом 5.3.1 вказаного Закону, віднесено включення до валових витрат на потреби, не пов`язані з веденням господарської діяльності та відповідно до підпункту 5.3.9 витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Пунктом 5.11 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» заборонено установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в цьому Законі.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду, крім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 цього Закону встановлено, що підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги). У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів, як на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту та валових витрат за фінансово - господарськими відносинами з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 , так і на спростування наданих позивачем суду доказів на підтвердження наявності відповідного права суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що позивач не набув права та/або має бути позбавлений права на формування податкового кредиту та валових витрат за фінансово - господарськими відносинами з вказаними контрагентами.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Позивач у позовній заяві просить суд визнати податкові повідомлення - рішення від 10.08.2011 №, № не чинними та їх скасувати.

З огляду на зазначене, з урахуванням положень пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України податкові повідомлення - рішення від 10.08.2011 №, № підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Керуючись статтями 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт-Україна" (01033, м. Київ, вул. Володимирська, 89, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.08.2011 №, № - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва від 10.08.2011 №, №.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов

Повний текст рішення виготовлений 12 листопада 2020 року