Справа № 813/2814/17
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2814/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

від позивача не прибув,

від відповідачів Тістечко Ю.Я. , Івасечко Н.Я.,

від третьої особи не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «АККУ-ЕНЕРГО» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду 04.08.2017 звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) з позовною заявою до Львівської митниці ДФС, в якій просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у задоволенні запиту позивача від 30.06.2017 про надання публічної інформації з підстав, вказаних у листі від 07.07.2017 №28/ЗПІ/13-70-19/43 та зобов`язати відповідача повторно розглянути зазначений запит з врахуванням висновків суду, викладених у постанові за результатами вирішення цього спору.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2017 позов задоволено частково; визнано протиправними дії Львівської митниці ДФС щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_2 від 30 червня 2017 року про надання публічної інформації з підстав вказаних у листі від 07.07.2017 р №28/ЗПІ/13-70-19/43; зобов`язано Львівську митницю ДФС повторно розглянути запит ОСОБА_2 від 30 червня 2017 року та надати достовірну, точну та повну інформацію, яка запитувалась в інформаційному запиті. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю. Присуджено на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 640,00 грн. згідно з квитанцією №0.0.817895748.1 від 30.07.2017 р за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС (вул. Костюшка,1, м. Львів, ).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 у справі №876/198/18 апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2017 у справі №813/2814/17 - без змін.

Постановою Верховного Суду від 24.04.2020 у справі №813/2814/17 (касаційне провадження №К/9901/48889/18) касаційну скаргу Львівської митниці ДФС задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Верховний Суд зауважив, що запитувана інформація позивачем стосується ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО». В. о. начальника митниці Черкуновим В.І. направлено листа №7595/10/13-70-10/24 від 05.10.2017 директору ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО» з проханням повідомити чи належить інформація, яка міститься у копії листа Львівської митниці ДФС від 12.09.2016 №14401/7/13-70-19/46 та копії листа Офісу великих платників податків ДФС від 12.04.2017 №13796/7/28-10-14-09-12 до комерційної таємниці та чи може бути розкрита така інформація у вищезазначених листах необмеженому колу осіб згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» у повному обсязі чи в певній частині. ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО» надало відповідь листом №174/10 від 11.10.2017, в якій посилаючись на ст. 162 Господарського кодексу України зазначило, що інформація, яка міститься у вищезазначених листах належить до комерційної таємниці ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО» та не може бути розкрита необмеженому колу осіб у повному обсязі або частково.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій не перевірили обставини викладені у листі №174/10 від 11.10.2017, обмежившись визначенням того, що відмова у доступі до публічної інформації, надана відповідачем не містить: 1) якому з перелічених у п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу; 2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»); 3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

З огляду на викладене мав місце передчасний висновок про визнання протиправними дій Львівської митниці ДФС щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_2 від 30.06.2017 про надання публічної інформації з підстав вказаних у листі від 07.07.2017 №28/ЗПІ/13-70-19/43.

За встановлених обставин справи та з огляду на характер та предмет спірних правовідносин, Верховний Суд вважає, що вирішення цього спору та ухвалення судових рішень може мати безпосередній вплив на права і обов`язки особи, яка не є стороною у справі, а саме ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО», а тому таке слід залучити до участі у справі.

Вказана справа надійшла на адресу суду 15.05.2020 за вх. №24437 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано для розгляду судді Кравціву О.Р.

Ухвалою суду від 18.05.2020 цю справу прийнято до провадження та призначено таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «АККУ-ЕНЕРГО».

20.07.2020 за вх. №35773 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі. Позивач вказав, що станом на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, в його розпорядженні не було листа ТОВ «АККУ-ЕНЕРГО» №174/10 від 11.10.2017, а отже вказаний лист не може бути доказом правомірності та обґрунтованості оскаржуваного рішення відповідача. Третьою особою віднесено до комерційної інформації не всю інформацію, що міститься в листах Львівської митниці ДФС від 12.09.2016 №14401/7/13-70-19/46 та Офісу великих платників податків ДФС від 12.04.2017 313796/7/28-10-14-09-12, а лише ту інформацію, що стосується діяльності ТОВ «АККУ-ЕНЕРГО».

Зі змісту вказаних вище листів Львівської митниці ДФС з`ясовано, що такі містять не лише інформацію про діяльність ТОВ «АККУ-ЕНЕРГО», але і інформацію про порушення законодавства з питань державної митної справи, а саме невірне декларування товарів, що призвело до недобору належних державному бюджету митних платежів в орієнтовній сумі 86 тис. грн.

Зазначив, що на підставі інформації про порушення законодавства з питань державної митної справи Львівською митницею інформації про реагування стосовно порушень митного законодавства не надано. Вказане може свідчити про незаконну бездіяльність відповідача або про незаконне складання протоколів посадовими особами Київської митниці ДФМ, яка на інформацію у листі від 12.04.2017 відреагувала шляхом складення відповідних протоколів. Інформація про незаконні дії органів державної влади та їх посадових осіб не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом.

Також вказав, що надання інформації, яка стосується правопорушень не вважається її розголошенням. Обмеженню в доступі підлягає лише інформація, а не документ.

У випадку, якщо в запитуваних листах наявна інформація з обмеженим доступом, яка не підлягає розголошенню (щодо ТОВ «АККУ-ЕНЕРГО»), а також інформація, поширення якої не за законом не вважається розголошенням (інформація про правопорушення, що полягає у невірному декларуванні товарів), відповідач у відповідь на запит про надання публічної інформації мав надати копії запитуваних документів, з яких шляхом ретушування вилучено відомості, доступ до яких обмежено відповідно до закону та залишити інформацію про порушення законодавства.

Також вказав, що запитувач інформації не зобов`язаний обґрунтовувати причини звернення із запитом про надання публічної інформації та аргументувати наявність суспільного інтересу до запитуваної інформації. Обов`язок визначати ступінь суспільного інтересу до інформації в ході проведення «трискладового тесту» лежить саме на розпоряднику інформації. При проведенні відповідного тесту відповідач повинен був враховувати, що з огляду на прискіпливу увагу суспільства до діяльності митниці, в тому числі, у зв`язку з корупційними правопорушеннями, будь-яка інформація щодо діяльності митниці, включаючи інформацію про порушення законодавства з питань державної митної справи та реагування митниці на такі порушення, складає значний суспільний інтерес. Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про не проведення трискладового тесту та необґрунтованість відмови у наданні запитуваної інформації.

Відмова відповідача не містить жодного обґрунтування відмови у наданні такої інформації про діяльність відповідача.

Також позивач вважає, що має право на відшкодування витрат на надання правничої допомоги в сумі 2240,00 грн.

Зазначив, що станом на момент розгляду справи після скерування її на новий розгляд до суду першої інстанції належним відповідачем є Галицька митниця Держмитслужби /Т.2, арк.спр.37-41/.

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 22.07.2020 судом допущено заміну відповідача на його процесуального правонаступника Галицьку митницю Держмитслужби.

11.08.2020 за вх. №39747 від відповідача надійшли додаткові пояснення /Т.2, арк.спр.47-55/. Відповідач вказав, що основним аргументом позивача є те, що на дату відмови на запит на доступ до публічної інформації Львівська митниця ДФС не отримала відповідь ТОВ «АККУ-ЕНЕРГО». Тобто позивач не спростовує інформацію, викладену у листі ТОВ «АККУ ЕНЕРГО» №174/10 від 11.10.2017. У Львівської митниці ДФС були відсутні повноваження щодо надання інформації позивачу, яка визнана «АККУ-ЕНЕРГО» комерційною таємницею.

Вказав, що запитувана ОСОБА_2 інформація та копії документів стосуються конкретних випадків здійснення зовнішньоекономічної діяльності окремим суб`єктом господарювання, становить комерційну таємницю. Тому розголошуватися така таємниця може лише з дозволу вказаного суб`єкта господарювання, а він відмовив у наданні такого дозволу. При цьому до інформаційного запиту від 30.06.2017 не долучено рішення суду про можливість ознайомлення з інформацією про даного суб`єкта господарювання. Також у вказаному запиті відсутні відомості, що запитувана інформація стосується саме запитувача, не наведено аргументованих відомостей, що запитувана інформація становить суспільний інтерес.

Також відповідач вважає, що ним дотримано вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Щоб у повній мірі провести «трискладовий тест» митний орган повинен володіти інформацією про суспільний інтерес у запиті позивача. Однак як у запиті, так і позові відсутні дані, що дозволяють стверджувати, що запитувана інформація містить суспільний інтерес.

Більше того, позивач взагалі не вказує інформацію, про яке правопорушення йому не надано. Зі змісту запиту від 30.06.2017 з`ясовано, що позивачем запитувалася інформація, що стосується проведення документальної невиїзної перевірки.

Просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився, явки уповноваженого представника не забезпечив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Згідно з додатковими поясненнями просив розгляд справи за відсутності позивача.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, просили у його задоволенні відмовити.

Третя особа явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце судового розгляду відповідно до ч. 11 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України вважається повідомленою належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту від третьої особи не надходило.

Заслухавши думку представників відповідача щодо розгляду справи за відсутності позивача чи його представника, представника третьої особи, з врахуванням приписів ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжив розгляд справи за даною явкою сторін.

Суд заслухав вступне слово представників відповідача, з`ясував підстави позову, заперечень, додаткових пояснень, фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дослідив письмові докази, долучені до матеріалів справи, та, -

в с т а н о в и в :

30.06.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Львівської митниці ДФС з інформаційним запитом, в якому просив надати: 1) копії листа Львівської митниці ДФС від 12.09.2016 №14401/7/13-70-19/46; 2) копії листа Офісу великих платників податків ДФС, яким на адресу Львівської митниці ДФС було направлено копію акту про результати проведення документальної невиїзної перевірки від 06.03.2017 р №н/3/17/28-10-14-09/ НОМЕР_1 ; 3) інформації про заходи, вжиті Львівською митницею ДФС у зв`язку з отриманням акту про результати проведення документальної невиїзної перевірки від 06.03.2017 р №н/3/17/28-10-14-09/ НОМЕР_1 , та результати таких заходів.

Вказаний запит надійшов до Львівської митниці ДФС 03.07.2020 / арк.спр.25-26/

Листом від 07.07.2017 року №28/ЗПІ/13-70-19/43 відповідач у тому числі повідомив позивача про те, що запитувана ним інформація та копії документів стосуються конкретних випадків здійснення зовнішньоекономічної діяльності окремим суб`єктом господарювання та може становити комерційну таємницю.

До інформаційного запиту від 30.06.2017 позивачем не долучено рішення суду про можливість ознайомлення з інформацією про даного суб`єкта господарювання. Також у запиті відсутня інформація про те, що вказана інформація стосується саме позивача.

Роз`яснено порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності розпорядника інформації /Т.1, арк.спр.8, 9-10/.

Позивач не погоджуючись протиправними дії стосовно відмови у задоволенні його запиту, з метою відновлення його прав, з вернувся до суду із цим позовом.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій та скеровуючи справу на новий розгляд Верховний Суд зауважив, що запитувана інформація позивачем стосується ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО». В. о. начальника митниці Черкуновим В.І. направлено листа №7595/10/13-70-10/24 від 05.10.2017 директору ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО» з проханням повідомити чи належить інформація, яка міститься у копії листа Львівської митниці ДФС від 12.09.2016 №14401/7/13-70-19/46 та копії листа Офісу великих платників податків ДФС від 12.04.2017 №13796/7/28-10-14-09-12 до комерційної таємниці та чи може бути розкрита така інформація у вищезазначених листах необмеженому колу осіб згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації» у повному обсязі чи в певній частині. ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО» надало відповідь листом №174/10 від 11.10.2017, в якій посилаючись на ст. 162 Господарського кодексу України зазначило, що інформація, яка міститься у вищезазначених листах належить до комерційної таємниці ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО» та не може бути розкрита необмеженому колу осіб у повному обсязі або частково.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій не перевірили обставини викладені у листі №174/10 від 11.10.2017, обмежившись визначенням того, що відмова у доступі до публічної інформації, надана відповідачем не містить: 1) якому з перелічених у п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу; 2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»); 3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

З огляду на викладене мав місце передчасний висновок про визнання протиправними дій Львівської митниці ДФС щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_2 від 30.06.2017 про надання публічної інформації з підстав вказаних у листі від 07.07.2017 №28/ЗПІ/13-70-19/43.

За встановлених обставин справи та з огляду на характер та предмет спірних правовідносин, Верховний Суд вважає, що вирішення цього спору та ухвалення судових рішень може мати безпосередній вплив на права і обов`язки особи, яка не є стороною у справі, а саме ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО», а тому таке слід залучити до участі у справі.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України (кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Закон України від 13.01.2011 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2939-VI) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За цим визначенням можна виокремити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень. У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частини перша та друга статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відповідно до ст. 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.

Статтею 10 Закону №2939-VI визначено, що кожна особа має право: 1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; 2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; 3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону; 4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів; 5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Зберігання інформації про особу не повинно тривати довше, ніж це необхідно для досягнення мети, задля якої ця інформація збиралася.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

Згідно з п. 63.12 ст. 63 Податкового кодексу України (далі - ПК України) інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних.

Приписами ст. 22 Закону №2939-VI визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Статтею 6 Закону №2939-VI врегульоване питання щодо доступу до публічної інформації з обмеженим доступом, відповідно до частини 1 якої, інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація, таємна інформація і службова інформація.

Доступ до таких документів надається відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI, зокрема, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частиною 5 ст. 6 Закону №2939-VI передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Підпунктом 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 ПК України передбачено, що платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов`язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами.

За змістом підпункту 21.1.16 п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові особи контролюючого органу зобов`язані не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 22 Закону №2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 22 Закону №2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі.

Статтею 162 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкт господарювання, що є володільцем технічної, організаційної або іншої комерційної інформації, має право на захист від незаконного використання цієї інформації третіми особами, за умов, що ця інформація має комерційну цінність у зв`язку з тим, що вона невідома третім особам і до неї немає вільного доступу інших осіб на законних підставах, а володілець інформації вживає належних заходів до охорони її конфіденційності.

Позивач звернувся із запитом на публічну інформацію до відповідача щодо надання таких матеріалів: копії листа Львівської митниці ДФС від 12.09.2016 №14401/7/13-70-19/46; копії листа Офісу великих платників податків ДФС, яким на адресу Львівської митниці ДФС було направлено копію акту про результати проведення документальної невиїзної перевірки від 06.03.2017 №н/3/17/28-10-14-09/ НОМЕР_1 ; інформації про заходи, вжиті Львівською митницею ДФС у зв`язку з отриманням акту про результати проведення документальної невиїзної перевірки від 06.03.2017 №н/3/17/28-10-14-09/ НОМЕР_1 , та результати таких заходів.

Відповідач направив лист від 07.07.2017 №28/ЗПІ/13-70-19/43, в якому відмовив у наданні такої інформації, посилаючись на те, що запитувана позивачем інформація відноситься до інформації, що належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI. Вказав, що запитувана інформація та копії документів стосуються конкретних випадків здійснення зовнішньоекономічної діяльності окремим суб`єктом господарювання, та може становити комерційну таємницю, тому розголошуватися така інформація може лише з дозволу вказаного суб`єкта господарювання. При цьому, до цього інформаційного запиту не долучено рішення суду про можливість ознайомлення з інформацією про даного суб`єкта господарювання. Також у запиті відсутні відомості, що запитувана інформація стосується безпосередньо заявника та становить суспільний інтерес.

Серед іншого, відповідач посилався на ч. 1, 6 ст. 36 Господарського кодексу України, відповідно до якої відомості, пов`язані з виробництвом, технологією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю суб`єкта господарювання, що не є державною таємницею, розголошення яких може завдати шкоди інтересам суб`єкта господарювання, можуть бути визнані його комерційною таємницею. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, спосіб їх захисту визначаються суб`єктом господарювання відповідно до закону. За неправомірне збирання, розголошення або використання відомостей, що є комерційною таємницею, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Верховний Суд у постанові від 24.04.2020 зазначив, що встановлений ст. 22 Закону №2939-VI перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

В той же час, належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування на підставі ст.ст. 7, 8, 9 Закону №2939-VI відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1-3 ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI (ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9, п. 2 ч. 1 ст. ст. 22 Закону №2939-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Комерційна таємниця належить до різновидів конфіденційної інформації, що не є власністю держави. У ч. 1 ст. 36 Господарського кодексу України поняття «комерційна таємниця» визначається як відомості, що не є державною таємницею, пов`язані з виробництвом, технологією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю підприємства, розголошення яких може завдати шкоди інтересам цього підприємства.

Отже, комерційною таємницею можуть бути відомості організаційного, комерційного, технічного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які згідно з чинним законодавством не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Відомості, які за рішенням керівництва можуть належати до комерційної таємниці підприємства, повинні мати такі ознаки:

- не містити державної таємниці;

- не завдавати шкоди інтересам суспільства;

- стосуватися виробничої діяльності підприємства;

- мати дійову або потенційну комерційну цінність і створювати переваги в конкурентній боротьбі;

- мати обмеження в доступі.

Запитувана інформація позивачем стосується ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО». В. о. начальника митниці Черкуновим В.І. направлено листа №7595/10/13-70-10/24 від 05.10.2017 директору ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО» Савченку О.В. з проханням повідомити чи належить інформація, яка міститься у копії листа Львівської митниці ДФС від 12.06.2016 №14401/7/13-70-19/46 та копії листа Офісу великих платників податків ДФС від 12.04.2017 №13796/7/28-10-14-09-12 до комерційної таємниці та чи може бути розкрита така інформація у вищезазначених листах необмеженому колу осіб згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» у повному обсязі чи в певній частині /Т.1, арк.спр.80/.

ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО» надало відповідь листом №174/10 від 11.10.2017, в якій посилаючись на ст. 162 Господарського кодексу України зазначило, що інформація, яка міститься у вищезазначених листах належить до комерційної таємниці ТзОВ «АККУ-ЕНЕРГО» та не може бути розкрита необмеженому колу осіб у повному обсязі або частково /Т.1, . арк.спр.49/.

В ході судового розгляду сторонами не заперечувався той факт, що позивач є запитувачем інформації, а відповідач - її розпорядником відповідно до приписів а. 3 ч. 1 ст.13 Закону №2939-VI, а тому має надавати таку інформацію за винятком випадків, передбачених законом.

Як встановлено судом, цю інформацію ТОВ «АККУ-ЕНЕРГО» віднесено до комерційної, про що повідомлено на запит відповідача листом від 11.10.2017 №174/10.

Оцінюючи відповідь відповідача на запит про надання публічної інформації, суд зазначає, що відмова відповідача у доступі до публічної інформації містить обґрунтування щодо таких обставин:

1) якому з перелічених у п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно).

Відповідач у відповіді від 07.07.2017 та додаткових поясненнях покликався у даному випадку на приписи ч.ч. 1, 2, 4 ст. 11, ч. 2 ст. 452 Митного кодексу України, ст. 36 Господарського кодексу України, ст. 505 Цивільного кодексу України.

Статтею 11 Митного кодексу України (у редакції чинній станом на момент звернення із запитом) внормовано додержання вимог щодо конфіденційності інформації.

Інформація, що стосується митної справи, отримана митними органами, може використовуватися ними виключно для митних цілей і не може розголошуватися без дозволу суб`єкта, осіб чи органу, що надав таку інформацію, зокрема, передаватися третім особам, у тому числі іншим органам державної влади, крім випадків, визначених цим Кодексом та іншими законами України.

Інформація щодо підприємств, громадян, а також товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються ними через митний кордон України, що збирається, використовується та формується митними органами, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для інформації з обмеженим доступом. Обробка персональних даних осіб, відомості про яких отримані митними органами, здійснюється без згоди таких осіб.

За розголошення інформації, зазначеної у цій статті, посадові особи митних органів несуть відповідальність згідно із законом.

Не вважається розголошенням надання знеособленої зведеної інформації для статистичних цілей, знеособленої аналітичної інформації, інформації щодо загальних питань роботи митниці, інформації, яка не стосується конкретних фізичних та/або юридичних осіб і не може становити комерційну таємницю, інформація, яка стосується правопорушень, а також публічне обговорення в засобах масової інформації та суспільстві проблем державної митної справи.

Інформація щодо експортно-імпортних операцій конкретних суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності може надаватися лише органам досудового розслідування у зв`язку із здійсненням ними кримінального провадження, а також за письмовими вмотивованими запитами - державному уповноваженому Антимонопольного комітету України та голові територіального відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з розслідуванням ними антиконкурентних узгоджених дій (ч. 2 ст. 452 Миткого кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 36 Господарського кодексу України відомості, пов`язані з виробництвом, технологією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю суб`єкта господарювання, що не є державною таємницею, розголошення яких може завдати шкоди інтересам суб`єкта господарювання, можуть бути визнані його комерційною таємницею. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, спосіб їх захисту визначаються суб`єктом господарювання відповідно до закону.

Розголошенням комерційної таємниці є ознайомлення іншої особи без згоди особи, уповноваженої на те, з відомостями, що відповідно до закону становлять комерційну таємницю, особою, якій ці відомості були довірені у встановленому порядку або стали відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків, якщо це завдало чи могло завдати шкоди суб`єкту господарювання (ч. 4 ст. 36 Господарського кодексу України).

За неправомірне збирання, розголошення або використання відомостей, що є комерційною таємницею, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом (ч. 6 ст. 36 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 505 Цивільного кодексу України комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв`язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію.

Комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Відповідач у відповіді зазначив, що запитувана позивачем інформація та копії документів стосуються конкретних випадків здійснення зовнішньоекономічної діяльності окремим суб`єктом господарювання та може становити комерційну таємницю, а тому розголошуватись така може лише з дозволу цього суб`єкта.

Суд зауважує, що запитувана позивачем інформація не є такою, що була йому необхідною для зведення статистичних показників, не є аналітичною, не стосувалася загальних питань роботи митниці, стосувалася конкретної юридичної особи - ТОВ «АККУ-ЕНЕРГО» і становила комерційну таємницю, не стосувалася правопорушень (стосувалася перевірки митних оформлень відповідного товару за відповідними товарними категоріями, які надходили ТОВ «АККУ-ЕНЕРГО»), не була публічним обговоренням в засобах масової інформації та суспільстві проблем митної справи.

Більше того надалі листом №174/10 від 11.10.2017 ТОВ «АККУ-ЕНЕРГО» підтвердило її віднесення до комерційної та зазначило про неможливість її розкриття необмеженому колу осіб повністю чи частково.

2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI) - у контексті викладеного вище, розголошення комерційної таємниці, без дозволу суб`єкта господарювання, якого стосується ця комерційна таємниця. За неправомірне збирання, розголошення або використання відомостей, що є комерційною таємницею винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI) - запитувана інформація є комерційною таємницею, не стосується позивача, до інформаційного запиту від 30.06.2017 не долучено рішення суду про можливість ознайомитися з інформацією про даного суб`єкта господарювання, не долучено відомостей про те, що запитувана інформація стосується саме позивача; позивачем не аргументовано, що ця інформація становить суспільний інтерес;

Також слід звернути увагу на те, що відповідач покликався на те, що для проведення «трискладового тесту» (ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI) митному органу доцільно було володіти інформацією про суспільний інтерес у запиті позивача.

Проаналізувавши приписи п. 6.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 від 29.09.2016 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» щодо наявності суспільного інтересу в отриманні інформації, судом не встановлено, а позивачем не підтверджено, що запитувана інформація є предметом суспільного інтересу.

Також з огляду на приписи п. 7.1 цієї ж Постанови запитувана позивачем інформація не є також, доступ до якої не може бути обмежено.

Проаналізувавши викладене у сукупності суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у наданні запитуваної інформації відповідач діяв у порядку, передбаченому чинним законодавством та належно мотивував свою відмову.

Суд зважає на покликання позивача на те, що станом на момент надання відповіді на його запит - 07.07.2017 лист від ТОВ «АККУ-ЕНЕРГО» від 11.10.2017 про віднесення відповідної інформації до комерційної таємниці не існував, однак надання такого листа лише підтверджує правильність висновків відповідача щодо відмови у наданні запитуваної інформації.

Своєю чергою суд критично оцінює покликання відповідача на те, що запитувані позивачем у запиті від 30.06.2017 отримані позивачем, оскільки предметом спору є правомірність/протиправність дій відповідача щодо відмови у наданні запитуваної інформації та зобов`язання у зв`язку з цим повторно розглянути відповідний запит.

Водночас суд не бере до уваги покликання позивача в обґрунтування отримання запитуваної інформації на суспільний інтерес у зв`язку з діяльністю митниці, оскільки суттю запиту було отримання інформації саме щодо суб`єкта господарської діяльності, що як встановлено судом містить ознаки комерційної таємниці.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України відшкодування судових витрат позивачу якому у задоволенні позову відмовлено, не передбачено, а тому питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 258, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.11.2020.

Суддя Кравців О.Р.