Справа № 240/17690/20
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 листопада 2020 року м. Житомир справа № 240/17690/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Кривенко Л.М.,,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Тракала Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової прокуратури Центрального регіону України, яку відповідно до наказу Генерального прокурора від 05.02.2020 №66 та від 08.09.2020 №414 перейменовано в Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, викладену у листі від 10.09.2020 вих, №11-514 вих.-20, пов`язану з відмовою внести зміни до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 23.02.2015 №190 о/с;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Центрального регіону внести зміни до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 23.02.2015 №190о/с з викладенням його в наступній редакції «Керуючись ч. 3 ст. 119 Кодексу увільнити від роботи прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_1 у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу зі збереження місця роботи, посади та середньою заробітку до дня звільнення з військової служби»;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Центрального регіону виплачувати ОСОБА_1 середній заробіток починаючи з 24.02.2015 до моменту фактичного звільнення з військової служби.

Ухвалою судді від 15.10.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін до суду.

В судовому засіданні, призначеного 10.11.2020 року, судом винесено питання щодо строку звернення позивача до суду.

Позивач, в судовому засіданні зазначив, що ним оскаржується відмова відповідача у внесенні змін до наказу, а тому ним строк звернення до суду не пропущено.

Представники відповідача вважає, що строк звернення до суду пропущено позивачем.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Підставою для звернення до суду з цим позовом слугувала незгода позивача з відмовою Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону щодо внесення змін до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 23.02.2015 №190 о/с.

При цьому встановлено, що позивачу листом від 10.09.2020 вих, №11-514 вих.-20 відповідач відмовив у внесенні змін до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 23.02.2015 №190 о/с. З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 09.10.2020.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст. 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також в ст.2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає передусім те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення позивача з наказом військового прокурора Центрального регіону України від 23.02.2015 №190 о/с.

Суд також зазначає, що для повноцінного здійснення захисту свого порушеного права, позивач повинен не тільки бути обізнаним про сам факт порушення, але й знати чітко визначені підстави та мотиви допущення останнього.

Враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 року у справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.72 КАС України).

Таким чином, виходячи з норм міжнародного права, суд дійшов висновку, що з метою доступу позивача до правосуддя шляхом судового розгляду справи, необхідно поновити строк звернення до суду з даним позовом.

Керуючись статтями 121, 122, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовною заявою до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про визнання протиправною та скасування вимоги.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 16.11.2020

Суддя О.Г. Попова