Справа № 160/5992/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 року Справа № 160/5992/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:
- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення з земельного податку:
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податкові повідомлення-рішення були винесені з порушенням вимог податкового законодавства, складеними без урахування фактичних обставин справи та є такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 14.08.2020 року.
02.09.2020 року від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні її позовних вимог повністю посилаючись на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені з урахуванням рішення Дніпровської міської ради «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» №12/18 від 15.02.2017 року та Рішення від 27.12.2010 року №5/6»Про місцеві податки і збори на території міста». Податкові повідомлення-рішення були надіслані на податкову адресу платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення та були повернуті з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання». Факт затримки контролюючим органом строків направленням податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо сплати. Також, згідно з інформацією, що наявна у Витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є єдиним власником об`єктів нерухомості.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дніпровську міську раду.
Третя особа, правом на подання пояснень на позов, не скористалася.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного висновку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПКУ України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в паспорті.
За інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, є власником:
- об`єкту житлової нерухомості, квартири загальною площею 99,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ; підстава виникнення права власності: рішення суду від 26.09.2013 року, від 11.03.2014 року, справа №201/9774/13ц; розмір частки 1/2;
- об`єкту житлової нерухомості, квартири загальною площею 44,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 ; підстава виникнення права власності: рішення суду від 26.09.2013 року, від 11.03.2014 року, справа №201/9774/13ц; розмір частки 1/2;
- об`єкту житлової нерухомості, квартири загальною площею 79,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_14 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину від 14.11.2014 року; розмір частки 1/2;
- об`єкту житлової нерухомості, домоволодіння загальною площею 83,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_15 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину від 13.11.2014 року; розмір частки 1/4;
- об`єкту нежитлової будівлі загальною площею 397 кв.м. за адресою АДРЕСА_16 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину від 13.11.2014 року; розмір частки 1/4;
- об`єкту нежитлової будівлі магазину, загальною площею 42,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_17 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину від 13.11.2014 року; розмір частки 1/2;
- об`єкту будівлі магазину непродовольчих товарів та ангар, загальною площею 405,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_18 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину від 13.11.2014 року; розмір частки 1/2;
- об`єкту магазину з кафетерієм загальною площею 27,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_17 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину від 11.11.2014 року; розмір частки 1/2;
- квартири загальною площею 55,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_19 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину від 11.11.2014 року; розмір частки 1/2;
- квартири загальною площею 71,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_20 , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину від 11.11.2014 року; розмір частки 1/2;
- об`єкту житлової нерухомості, квартири загальною площею 75,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_21 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 06.12.2013 року; розмір частки 1/2;
- об`єкту житлової нерухомості, житловий будинок загальною площею 539,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу 15.07.2013 року; розмір частки 1/2;
- нежитлової будівлі загальною площею 1879 кв.м. за адресою: АДРЕСА_13 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину від 14.11.2014 року; розмір частки 6/100;
- житлового будинку загальною площею 268,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_22 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 19.12.2012 року; розмір частки 1/1;
- нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_22 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 19.12.2012 року; розмір частки 1/1;
- житлового будинку загальною площею 217,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_22 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 19.12.2012 року; розмір частки 1/2;
- будівлі магазину непродовольчих товарів загальною площею 1089,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_23 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності від 31.03.2003 року; розмір частки 1/1;
- магазину непродовольчих товарів - приміщення 1а, загальною площею 30,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_20 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 11.06.2003 року;
- об`єкту житлової нерухомості, квартири загальною площею 42,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_24 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 14.07.2003 року; розмір частки 1/1;
- нежилого приміщення, будівля кафе «Євгенія» загальною площею 104,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_25 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 23.02.2007 року; частка власності 1/1.
- об`єкту житлової нерухомості, квартири загальною площею 157,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_26 ; підстава виникнення права власності: договір дарування від 31.10.2008 року; розмір частки 54/100;
-житлового будинку загальною площею 1050,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ; підстава виникнення права власності: рішення суду від 18.01.2012 року;
- нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_27 ; підстава виникнення права власності: рішення суду від 25.07.2011 року.
Вищезазначені податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем на підставі п.п. 54.3.3 п.54.3 ПК України та п. 286,5 ст. 286 розділу ХІІ ПК України, були надіслані на адресу позивача: АДРЕСА_21 та були повернуті поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, а
об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Згідно з п.п.14.1.72, п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, земельний
податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних
часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної
власності, у тому числі на умовах оренди.
Згідно зі ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 Податкового кодексу України).
Відповідно до пунктів 286.5 та 286.6 ст.286 Податкового кодексу України - нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Посилання позивача на те, що податковим органом порушено строки винесення та направлення спірних податкових повідомлень-рішень, суд не приймає до уваги, оскільки порушення податковим органом порядку винесення позивачу податкових повідомлень-рішень, а саме після 01 липня поточного року, не може бути підставою для визнання податкових-повідомлень рішень протиправними та їх скасування, оскільки дане порушення свідчить про недотримання відповідачем процедури надіслання (вручення) податкових повідомлень-рішень та не звільняє позивача від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.
Положеннями п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру; центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (пункт 289.1 статті 289 Податкового кодексу України).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Проте суд звертає увагу на наступне.
Приписами п.п. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПКУ визначено, що дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
Відповідно до пункту 4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року № 1386, Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі: Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.
Відповідно до ч.1 ст.38 ЗУ «Про державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є відкритими та загальнодоступними, крім випадків, передбачених цим Законом, та надаються у формі: витягів з Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території); викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.
Пунктом 162 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 року, встановлено, що відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:
1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру;
2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41;
3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);
4) копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.
Таким чином, з аналізу наведених нормативних актів вбачається, що розмір орендної плати за землю встановлюється виключно на підставі нормативної грошової оцінки землі проведеної з урахуванням положень Методики вповноваженим на це органом зі складанням відповідної технічної документації яка повинна бути затверджена органом місцевого самоврядування, а розмір такої оцінки зазначається у витягу з технічної документації, який видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Матеріали справи не містять інших доказів отримання ДПІ відомостей про розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за адресою: вул. Харківська, будинок 11, м. Дніпропетровськ та Комсомольський острів, будинок 17, окрім листа відділу у Дніпрі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 23.08.2018 року №8-4-0.38-1867/107-18 (земельна ділянка, за адресою: вул. Харківська, будинок 11, м. Дніпропетровськ).
За таких обставин, відповідачем було здійснено розрахунок грошових зобов`язань з орендної плати без додержання вимог податкового законодавства, що свідчить про його неправомірність.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 року по справі № 821/54/18.
Що стосується податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено платників вказаного вище податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що при обчисленні податку податковим органом не було враховано, що об`єкти нерухомого майна перебувають у спільній сумісній власності подружжя, оскільки позивач не надала суду доказів звернення з письмовою заявою до відповідача про визначення за їх згодою (подружжя) платника податку на нерухомість.
Проте, суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки винесені відповідачем не виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту в підпункту 266.4.1 пункту 266.4 ст. 264 ПКУ, а щодо кожного об`єкта нерухомості, що є порушенням вимог п.п. 266.7.1 пункту 266.7. статті 266 ПК України.
Також, наданий відповідачем розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_2 , не містить інформації стосовно яких об`єктів податковий орган здійснив нарахування податку на нерухоме майно, також дану інформацію не можливо встановити із змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 3924,35 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.132, 139, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 14.06.2018 року №519/1 на суму 1022,27 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 14.06.2018 року №519/2 на суму 5947,33 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 14.06.2018 року №519/3 на суму 906,4 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна