Справа № 640/20233/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року м. Київ № 640/20233/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 ),

ОСОБА_2 (

АДРЕСА_1 )

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління

Державної фіскальної служби у місті Києві (01011, м. Київ, вул. Миколи

Лєскова, 2),

Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м.

Київ, вул. Шолуденка, 33/19)

про визнання протиправними дій (бездіяльності), зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулися ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач-1, ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (надалі по тексту - позивач-2, ОСОБА_2 ) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Киві (надалі по тексту - відповідач-1, ДПІ у Печерському районі) та Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі по тексту - відповідач-2, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просять суд: визнати протиправними дії (бездіяльність) ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови зняти нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі по тексту - єдиний внесок), штрафів та пені; зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві зняти нарахування єдиного внеску, штрафів та пені з позивачів як фізичних осіб-підприємців.

Заявлені вимоги позивачі обґрунтовують тим, що контролюючим органом неправомірно нараховано позивачам борг зі сплати єдиного внеску.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представники відповідачів надали до суду відзиви на адміністративний позов, у яких зазначили, що позивачі як фізичні особи-підприємці, що перебувають на обліку у податковому органі як платники єдиного внеску, обов`язки, покладені на них положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (надалі по тексту - Закон України №2464-VI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не виконували, а саме не платили єдиний внесок.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець зареєстрований 22 березня 1999 року. Відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено 11 листопада 2005 року.

22 березня 1999 року ОСОБА_1 взятий на облік як платник податків ДПІ у Печерському районі .

01 квітня 1999 року ОСОБА_1 взятий на облік як платник єдиного внеску ДПІ у Печерському районі.

27 липня 2020 року підприємницьку діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця припинено.

ОСОБА_2 як фізична особа-підприємець зареєстрований 26 березня 2001 року. Відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено 11 листопада 2005 року.

29 березня 2001 року ОСОБА_2 взятий на облік як платник податків ДПІ у Печерському районі.

29 березня 2001 року ОСОБА_2 взятий на облік як платник єдиного внеску ДПІ у Печерському районі.

24 липня 2020 року підприємницьку діяльність ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця припинено.

Як зазначено у позові, у період 2017-2018 років позивачам як фізичним особам-підприємцям, що перебували на загальній системі оподаткування, безпідставно нараховано єдиний внесок, у зв`язку з чим останні звернулися до ГУ ДФС у м. Києві із проханням зняти з них зайві нарахування єдиного внеску.

Однак, ГУ ДФС у м. Києві позивачам відмовлено.

Зокрема, як зазначено у долученому до матеріалів справи листі ГУ ДФС у м. Києві від 07 листопада 2018 року №70443/М/26-15-13-03-10, згідно електронної бази даних ІС «Податковий блок», ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ у Печерському районі як фізична особа-підприємець з 22 березня 1999 року, протягом перебування на обліку платник знаходився на загальній системі оподаткування.

Станом на 07 листопада 2018 року в інтегрованій картці платника (надалі по тексту - ІКП) - ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) не обліковується зайвих нарахувань по єдиному внеску, оскільки 09 лютого 2018 року відображено нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі за 2017 рік у розмірі мінімального страхового внеску за місяць як фізичній особі-підприємцю, що перебувала на загальній системі оподаткування. За І-ІІІ квартали 2018 року відображені автоматичні щоквартальні нарахування зі сплати єдиного внеску. Станом на 07 листопада 2018 року в ІКП 71040000 обліковується недоїмка, яка підлягає сплаті. Також зазначено про неподання ОСОБА_1 звітів за формою Додаток 5 до Порядку №435 за період перебування на обліку.

Також до позову долучено копію листа ГУ ДФС у м. Києві від 12 листопада 2018 року №72335/М/26-15-13-03-10, у якому зазначено, що ІКП - ОСОБА_2 по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) не потребує коригування, оскільки не містить неправомірних нарахувань єдиного внеску. В ІКП за кодом платежу 71040000 обліковується заборгованість, яка підлягає сплаті на загальних підставах.

29 грудня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-269904-17, згідно з якою, станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 складала 15819,54 грн. Того ж дня ГУ ДФС у м. Києві складено оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-269780-17, згідно з якою, станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_2 складала 15819,54 грн.

Незгода позивачів із зазначеними вище діями (бездіяльністю) ГУ ДФС у м. Києві зумовила їх звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України №2464-VI.

Так, виключно Законом України №2464-VI визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону України №2464-VI).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України №2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України №2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону України №2464-VI).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI, платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, що діяла з 01 січня 2017 року, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону України №2464-VI у редакції, яка діяла до 31 грудня 2017 року, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, у редакції статті 9 Закону України №2464-VI, яка діє з 01 січня 2018 року, встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, пункт 2 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII, яка діє з 01 січня 2018 року, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статі 6 Закону України №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Як встановлено у ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 у період із 22 березня 1999 року по 27 липня 2020 року, а ОСОБА_2 у період із 26 березня 2001 року по 24 липня 2020 року, були зареєстровані як фізичні особи-підприємці та перебували на обліку в ДПІ у Печерському районі як платники єдиного внеску.

Враховуючи, що позивачі самостійно та добровільно єдиний внесок за 2017 рік та І-ІІІ квартали 2018 року не сплачували, закономірно за ними почав обліковуватися борг.

Отже, вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адресовані ГУ ДФС у м. Києві, про зняття з них зайвого нарахування єдиного внеску є безпідставними, адже згідно ІКП за позивачами зайвих нарахувань не обліковується.

Таким чином, враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, суд зауважує, що заява позивачів про збільшення позовних вимог, а саме про скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), судом не прийнята, адже позивачами не було сплачено судовий збір за подання такої заяви.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову - підстави для здійснення розподілу судових витрат також відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук