Справа № 160/5993/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 року Справа № 160/5993/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить:
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податкові повідомлення-рішення були винесені з порушенням вимог податкового законодавства, складеними без урахування фактичних обставин справи та є такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 14.08.2020 року.
12.08.2020 року від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог повністю посилаючись на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення з земельного податку з фізичних осіб винесені з урахуванням рішення Дніпровської міської ради "Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста" №12/18 від 15.02.2017 року та Рішення від 27.12.2010 року №5/6"Про місцеві податки і збори на території міста". Нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки була визначена на підставі листа Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 23.08.2018 року №8-4-0.38-1874/107-18. Податкові повідомлення-рішення були надіслані на податкову адресу платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення та були повернуті з відміткою пошти - "за закінченням встановленого строку зберігання". Факт затримки контролюючим органом строків направленням податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо сплати. Також, згідно з інформацією, що наявна у Витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є єдиним власником об`єктів нерухомості. Визначення позивача як єдиного платника податку за об`єктами нерухомості є законним та обґрунтованим.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпровську міську раду.
14.09.2020 року від представника третьої особи надійшли письмові пояснення на позов, в яких просить відмовити в задоволені даного позову з огляду на та, що об`єкти нерухомості, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 перебувають у приватній власності позивача з розміром частки 1/1 або 1. У жодному із зазначених документів немає вказівки про спільну сумісну власність з ОСОБА_2 . Таким чином, визначення позивача як єдиного платника податків за вказаними об`єктами нерухомості е законним та обґрунтованим.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного висновку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПКУ України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджується відміткою в паспорті.
За інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно, позивачка є власником:
- об`єкту незавершеного будівництва загальною площею 283,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_8 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 192, виданий 18.05.2017 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В.; розмір частки 1/2;
- нежитлової будівлі загальною площею 453,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; підстава виникнення права власності: рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2007 року; частка власності 1;
- нежитлового приміщення загальною площею 13 кв.м., за адресою: АДРЕСА_10 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення, серія та номер: 917, виданий 18.03.2016 року, видавник: приватним нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська І.Р.; розмір частки 1/2;
- житлового будинку, загальною площею 100,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; підстава виникнення права власності: рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2007 року; частка власності 1/1;
- житлового будинку, загальною площею 19 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу ? частини нежитлової будівлі, серія та номер: 923, виданий 18.06.2016 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська І.Р.; частка власності 1/2;
- нежитлового приміщення, загальною площею 19 кв.м., за адресою: АДРЕСА_11 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення, серія та номер: 929, виданий 18.03.2016 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська І.Р.; частка власності 1/2;
- квартири, загальною площею 61 кв.м., за адресою: АДРЕСА_12 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1406, виданий 28.03.2013 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська І.Р.; частка власності 1;
- квартири загальною площею 100,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_13 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: ВЕЕ 143904, виданий 22.01.2007 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська І.Р.; частка власності 1/1;
- нежитлового приміщення загальною площею 30,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: ВСВ №888482, виданий 04.08.2005 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Куліш В.І.; частка власності 1/1;
- об`єкту нерухомого майна магазину непродовольчих товарів загальною площею 1037,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_11 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності видане Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради серія НОМЕР_1 від 11.04.2005 року;
- гаражу загальною площею 77,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_14 ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності видане Виконавчим комітетом Бабушкінської ранної у місті ради серія НОМЕР_2 від 22.09.2006 року; частка власності 1/1;
- гаражу загальною площею 20 кв.м за адресою: АДРЕСА_15 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 23.08.2008 року №ВЕК №637488, посвідчений приватний нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш О.В., частка власності 1/1;
- гаражу загальною площею 18,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_16 ; підстава виникнення права власності: рішення Амур-Нидньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2007 року; частка власності 1/1;
- житлового будинку площею 1531,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_17 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 10.09.2008 року №ВКТ №599039 реєстр№ 6515 від 10.09.2008 року, посвідчений приватний нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р.; земельна ділянка площею 1061 кв.м. у приватній власності, з них: 531 кв.м. - згідно договір купівлі продажу від 03.04.2004 року №808 та від 14.04.2004 року №851; 190 кв.м. - згідно договору дарування від 30.12.2004 року №4267; 340 кв.м. - згідно договору купівлі-продажу від 14.11.2005 року № 3349; частка власності 1/1;
- нежитлової будівлі загальною площею 52,8 за адресою: АДРЕСА_18 ; підстава виникнення права власності: рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2008 року.
- АДРЕСА_20 (далі - об`єкт №2);
- АДРЕСА_21 (далі - об`єкт №3);
- АДРЕСА_22 (далі - об`єкт №4);
- АДРЕСА_21 (далі - об`єкт №6);
- АДРЕСА_21 (далі - об`єкт №7);
- АДРЕСА_2 (далі - об`єкт №8).
Відповідно до наявних баз даних аналітично-інформаційних систем ДПС України ОСОБА_1 має в користуванні земельні ділянки, розташовані за адресою:
- АДРЕСА_17 , площею 0,019 га (далі - земельна ділянка № 1 );
- АДРЕСА_17 , площею 0,034га (далі - земельна ділянка № 2 );
- АДРЕСА_17 , площею 0,0531га (далі - земельна ділянка № 3 );
На підставі наведеного та відповідно до п. 286.5 ст. 286 Кодексу ТУ ДПС винесено наступні податкові повідомлення - рішення форми «Ф» з плати за землю з фізичних осіб.
Вищезазначені податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем на підставі п.п. 54.3.3 п.54.3 ПК України та п. 286,5 ст. 286 розділу ХІІ ПК України, були надіслані на адресу позивача: АДРЕСА_7 та були повернуті поштою з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
Згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, а
об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Згідно з п.п.14.1.72, п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, земельний
податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних
часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної
власності, у тому числі на умовах оренди.
Згідно зі ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 Податкового кодексу України).
Відповідно до пунктів 286.5 та 286.6 ст.286 Податкового кодексу України - нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Посилання позивача на те, що податковим органом порушено строки винесення та направлення спірних податкових повідомлень-рішень, суд не приймає до уваги, оскільки порушення податковим органом порядку винесення позивачу податкових повідомлень-рішень, а саме після 01 липня поточного року, не може бути підставою для визнання податкових-повідомлень рішень протиправними та їх скасування, оскільки дане порушення свідчить про недотримання відповідачем процедури надіслання (вручення) податкових повідомлень-рішень та не звільняє позивача від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.
Положеннями п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру; центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (пункт 289.1 статті 289 Податкового кодексу України).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
В відзові на позов відповідач зазначає, що підставою для проведення нарахування земельного податку за 2017-2019 року є:
Проте суд звертає увагу на наступне.
Приписами п.п. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПКУ визначено, що дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
Відповідно до пункту 4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року № 1386, Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі: Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.
Відповідно до ч.1 ст.38 ЗУ "Про державний земельний кадастр" відомості Державного земельного кадастру є відкритими та загальнодоступними, крім випадків, передбачених цим Законом, та надаються у формі: витягів з Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території); викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.
Пунктом 162 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 року, встановлено, що відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:
1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру;
2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41;
3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);
4) копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.
Таким чином, з аналізу наведених нормативних актів вбачається, що розмір орендної плати за землю встановлюється виключно на підставі нормативної грошової оцінки землі проведеної з урахуванням положень Методики вповноваженим на це органом зі складанням відповідної технічної документації яка повинна бути затверджена органом місцевого самоврядування, а розмір такої оцінки зазначається у витягу з технічної документації, який видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
За таких обставин, відповідачем було здійснено розрахунок грошових зобов`язань з орендної плати без додержання вимог податкового законодавства, що свідчить про його неправомірність.
Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач має у приватні й власності наступне майно:
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено платників вказаного вище податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що при обчисленні податку податковим органом не було враховано, що об`єкти нерухомого майна перебувають у спільній сумісній власності подружжя, оскільки позивач не надала суду доказів звернення з письмовою заявою до відповідача про визначення за їх згодою (подружжя) платника податку на нерухомість.
Також факт затримки контролюючим органом строків направлення податкових повідомлень-рішень не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо сплати суми податку.
Проте, суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки винесені відповідачем не виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 ст. 264 ПКУ, а щодо кожного об`єкта нерухомості, що є порушенням вимог п.п. 266.7.1 пункту 266.7. статті 266 ПК України.
Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 2045,48 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 132, 139, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 року №463-545/3 за 2015 рік на суму 6316,55 грн.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 року від 30.06.2017 року №463-545/1 за 2015 рік на суму 1788,46 грн.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 року від 14.06.2018 року №545-17/4 за 2017 рік на суму 6646,94 грн.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 року від 14.06.2018 року №545-17/1 за 2017 рік на суму 8060,8 грн.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 року від 15.06.2018 року №190/2 за 2017 рік на суму 1740,5 грн.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 року від 15.06.2018 року №190/2 за 2017 рік на суму 2878,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна