Справа № 640/22689/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року м. Київ № 640/22689/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового про адміністративну справу

за позовомГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області
до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - позивач, ГУ ПФУ у Київській області, Головне управління) з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просило суд: визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу від 08.09.2020 ВП №62272552.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що штраф за невиконання судового рішення державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №62272552 застосовано безпідставно, оскільки ГУ ПФУ у Київській області, як боржником, рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 у справі №810/3582/18 в межах наявних у Головного управління повноважень виконано. А саме ГУ ПФУ у Київській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, визначеним рішенням суду, за період з 01.01.2018 по 31.07.2019. Розмір пенсії після проведеного перерахунку склав 6 454,97 грн., а сума доплати до перерахунку за період з 01.01.2018 по 31.07.2019 становила 33 715,45 грн. Вказана сума доплати підлягала виплаті пенсіонеру в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (зокрема, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету), а саме: за період з 01.01.2018 по 17.06.2019 сума у розмірі 21 106,12 грн. мала виплачуватися після прийняття відповідного рішення комісією Пенсійного фонду, оскільки рішення суду взято на облік в окремому реєстрі відповідно до Постанови №649; за період з 18.06.2019 (дати набрання рішенням суду законної сили) по 31.07.2019 сума у розмірі 1 609,33 грн. була виплачена у серпні 2019 разом з пенсією. Про все вищезазначене ГУ ПФУ у Київській області повідомило державного виконавця у тексті свого листа від 24.06.2020 №1000-0802-8/51157. Проте державний виконавець подані пояснення не врахував та з посиланням на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, яка 22.07.2020 була визнана в судовому порядку нечинною, констатував про невиконання боржником рішення суду повністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №640/22689/20 за вказаним позовом та дану справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку, визначеному ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Від відповідача через канцелярію суду надійшли письмові заперечення проти заявлених позовних вимог та додаткові матеріали (копія матеріалів виконавчого провадження №62272552). Свої заперечення відповідач мотивував тим, що пояснення та інформацію щодо вчинення всіх дій спрямованих на виплату пенсії стягувачу згідно рішення суду боржник до органу держаної виконавчої служби не подав (а саме щодо дотримання вимог п. 5 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649). Крім того, згідно вимог виконавчого документу боржника було зобов?язано виплатити кошти стягувачу, проте станом на 30.07.2020 боржником кошти не були виплачені. У зв?язку з цим державний виконавець дійшов висновку, що станом на 30.07.2020 рішення суду боржником не виконано та, при цьому не повідомлено про обставини, що зумовлюють обов?язкове завершення чи зупинення виконавчого провадження. Як наслідок державний виконавець керуючись вимогами ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про накладення штрафу від 30.07.2020 та пізніше постанову від 08.09.2020 про накладення штрафу у зв?язку з повторним невиконання рішення суду (оспорювану постанову). Такі дії та рішення державного виконавця відповідач вважає правомірними, вчиненими у порядку та у спосіб визначений чинним законодавством.

У призначене судове засідання сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дати, час і місце судового засідання.

29.10.2020 суд на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наданих сторонами документів і матеріалів, на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява ОСОБА_1 про примусове виконання рішення Київського окружного адміністративного суду у справі №810/3582/18, разом із виконавчим листом від 21.05.2020 названого суду. За змістом цього виконавчого листа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зобов?язано здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 , перерахованої за період з 01.01.2018, в повному обсязі суми підвищення, згідно зі ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з вирахуванням сум, що вже були фактично сплачені. Судове рішення набрало законної сили з 17.06.2019.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборським А.В. від 05.06.2020 відкрито виконавче провадження №62272552 на виконання виконавчого листа 810/3582/18, виданого 21.05.2020 Київським окружним адміністративним судом.

30.06.2020 до канцелярії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від ГУ ПФУ у Київській області надійшов лист вих. 1000-0802-8/51157 від 24.06.2020. Вказаний лист разом з додатками Головним управлінням подано за наслідками отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

30.07.2020 старшим державним виконавцем Амборським А.В. було прийнято постанову про накладення штрафу ВП №62272552, за змістом якої на ГУ ПФУ у Київській області за невиконання рішення суду без поважних причин вирішено накласти штраф у розмірі 5 100 грн.

08.09.2020 старшим державним виконавцем Амборським А.В. прийнято оскажувану постанову про накладення штрафу ВП №62272552, за змістом якої на ГУ ПФУ у Київській області за повторне невиконання рішення суду без поважних причин вирішено накласти штраф у розмірі 10 200 грн.

В той же день старшим державним виконавцем на адресу Подільського управління поліції Головного управління Нацполіції України в м. Києві складено подання про притягнення ГУ ПФУ у Київській області до кримінальної відповідальності за не виконання рішення суду.

Вважаючи вказану постанову від 08.09.2020 про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Преамбулою Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 63 Закону №1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» надає підстави стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) та відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).

Тобто, державному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом №1404-VІІІ.

При цьому, у випадку накладення на боржника штрафу вдруге (тобто, відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VІІІ) має бути наявна ознака повторності невиконання рішення суду.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали та ознайомившись з текстом рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.05.219 у справі №810/3582/18 (текст якого розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень), суд встановив, що вказаним рішенням суду позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задоволено частково. Зокрема, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення ОСОБА_1 основного розміру пенсії за вислугою років під час її перерахунку з 71% від відповідних сум грошового забезпечення на 70% від відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років у розмірі 71% від відповідних сум грошового забезпечення та здійснити її виплату з урахуванням раніше проведених виплат. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 , перерахованої за період з 01.01.2018, в повному обсязі суми підвищення, згідно зі ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», за вирахуванням сум, що вже були фактично сплачені.

Листом від 24.06.2020 №1000-0802-8/51157 ГУ ПФУ у Київській області у відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження №62272552 повідомило державного виконавця, що виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 у справі №810/3582/18 Головне управління здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, визначеному судовим рішенням, за період з 01.01.2018 по 31.12.2019, розмір якої після проведеного перерахунку становить 6 454,97 грн.

На думку боржника, оскільки рішення Київського окружного адміністративного суду по справі №810/3582/18 містить зобов`язальний характер в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 100% підвищення пенсії, то Головним управлінням повністю виконане зазначене рішення.

Крім того, Головне управління зазначило, що сума доплати по перерахунку за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 становить 33 715,45 грн., яка буде виплачена в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 із сум, передбачених Державним бюджетом на виконання судових рішень. А саме: за період з 18.06.2019 по 31.07.2019 сума у розмірі 1 609,33 грн. була виплачена пенсіонеру в серпні 2019 року разом з пенсією; за період з 01.01.2018 по 17.06.2019 сума у розмірі 32 106,12 грн. буде виплачена після прийняття відповідного рішення комісією Пенсійного фонду України, оскільки рішення взято на облік в окремому реєстрі відповідно до Постанови №649.

На підтвердження наведених в листі від 24.06.2020 обставин проведення перерахунку пенсії та виплати частини її суми стягувачу на виконання рішення суду відповідач подав до органу державної виконавчої служби копії таких документів: перерахунку пенсії за пенсійною справою №100302491, розрахунку на доплату пенсії за пенсійною справою за період з червня по липень 2019 року, розрахунку на доплату пенсії за пенсійною справою за період з січня 2018 року по червень 2019 року.

Зі змісту цих документів вбачається, що ГУ ПФУ у Київській області здійснило перерахунок пенсії стягувачу із розрахунку, що основний розмір пенсії становить 71% від суми грошового забезпечення, та виплату стягувачу сум до доплат за місяці червень і липень 2019 року, всього разом 1 609,33 грн. Залишок невиплаченої перерахованої пенсії за період з січня 2018 року по червень 2019 року становив 32 106,12 грн. та згідно пояснень Головного управління мав бути виплачений стягувачу в порядку, визначеному Постановою №649, після прийняття комісією Пенсійного фонду України рішення щодо правомірності такої розрахованої суми пенсії.

З текстів постанов старшого державного виконавця від 30.07.2020 і 08.09.2020 про накладення штрафу на боржника в рамках виконавчого провадження №62272552, суд встановив, що підставами висновку про невиконання та повторне невиконання ГУ ПФУ у Київській області рішення суду без поважних причин, та відповідно для накладення на боржника штрафів у сумах 5 100 грн. і 10 200 грн. стало: не надання Головним управлінням документальних доказів подання ним до Пенсійного фонду України пакету документів відповідно до п. 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, а також документальних доказів щодо виплати нарахованих коштів стягувачу.

Тобто, державний виконавець дійшов умовиводу про невиконання боржником рішення в суду як в частині перерахунку (нарахування) пенсії, так і в частині виплати перерахованої суми пенсії.

Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 (далі - Порядок №649), та визначав механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до п. 2 Порядку №649, боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Згідно п.п. 5, 6, 8, 10 Порядку №649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

При цьому, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України, якою затверджено вказаний Порядок №649, приписано, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Таким чином, виходячи з вказаних вище положень, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється органами Пенсійного фонду України за правилами Порядку №649.

Тобто, відповідно на положень Порядку №649 ГУ ПФУ у Київській області (як боржник за виконавчим листом №810/3582/18 від 21.05.2020) після проведення перерахунку пенсії та нарахування ОСОБА_1 сум виплат відповідно до рішення суду мало направити відповідний пакет документів до Пенсійного фонду України, де уповноважена комісія, після перевірки обґрунтованості розрахованої суми, прийняла б одне і визначених Порядком рішень.

У контексті з наведеним суд зважає на те, що відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі №640/5248/19 було визнано протиправними та нечинними п. 1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

В силу припису ч. 2 ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, Порядком №649 у період з 28.08.2018 (тобто, з дати набрання чинності Постановою Уряду) по 22.07.2020 (тобто, дату прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №640/5248/19, якою визнано нечинними п. 1 і 2 Постанови №649, та набрання такою постановою апеляційного суду законної сили) діяла спеціальна процедура проведення погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, яка зокрема визначила відповідні дії, які повинен вчинити боржник (орган Пенсійного фонду України) щодо виконання рішень судів певної категорії.

Суд встановив, а сторони не довели суду протилежного, що ГУ ПФУ у Київській області повідомивши 30.06.2020 державного виконавця про виконання судового рішення в частині проведення перерахунку та здійснення нарахувань сум пенсії до виплати, у той же час не подало відповідачу жодні документальні докази, зі змісту яких можливо б було встановити факт подання позивачем (боржником) до комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду Пенсійного фонду України відповідних документів, а також доказів прийняття комісією рішення про наявність підстав для виплати пенсіонеру коштів.

Також в тексті свого листа від 24.06.2020 вих. №1000-0802-8/51157 ГУ ПФУ у Київській області не повідомило про обставини вчинення ним таких дій відповідно до чинного на той час Порядку №649.

Разом з тим, з огляду на обставину визнання 22.07.2020 п. 1 і 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 в судовому порядку нечинною, суд погоджується з доводами позивача про відсутність з того часу в органу Пенсійного фонду України обов?язку направляти документи для підтвердження правомірності здійсненого перерахунку (нарахування) пенсії на виконання рішення суду до Пенсійного фонду України.

Наведене у свою чергу спростовує висновок державного виконавця про факт повторного невиконання ГУ ПФУ у Київській області рішення суду в частині обов?язку провести перерахунок пенсії стягувачу.

Стосовно обставин не проведення боржником виплати стягувачу перерахованих сум пенсій в повному обсязі на виконання рішення суду, то суд зазначає наступне.

З аналізу норм ст. 63 і 75 Закону №1404-VIII слідує, що цим законом встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.

Відповідно до положень пп. 4, 5 п. 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Тобто, за змістом цього Положення виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Згідно із Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 №384/2011, Пенсійний фонд України готує пропозиції щодо формування та реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, бере у межах своїх повноважень участь у розробленні прогнозних показників економічного і соціального розвитку України та проекту Державного бюджету України, планує свої доходи та видатки, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України, складає звіт про його виконання та подає їх в установленому порядку Міністру праці та соціальної політики для внесення на розгляд Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

У свою чергу норми ст. 23 і 116 Бюджетного кодексу України встановлюють, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

З наданого позивачем витягу з Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, (що сформований станом на 14.08.2020) вбачається, що заборгованість по виплаті ОСОБА_1 перерахованої за період з 01.01.2018 по 17.06.2019 пенсії включена до відповідного Реєстру.

Додатково в тексті позову представник позивача повідомив суд, що після визнання нечинним Порядку №649 обсяг бюджетних призначень Пенсійного фонду України на 2020 рік на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду не переглядався.

Таким чином, рішення суду в частині проведення виплати сум перерахованої пенсії за період з 01.01.2018 по 17.06.2019 не виконано ГУ ПФУ у Київській області не з його вини, а через відсутність бюджетного фінансування на цю конкретну мету.

З огляду на наведене суд погоджується з доводами позивача про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 року в справі №21-1044а15, від 20.10.2015 року у справі №21-2630а15, від 02.02.2016 року у справі №21-5118а15, від 22.11.2016 року у справі №21-1907а16, постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 21.02.2018 у справі №814/2655/14.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам у сукупності з наведеними законодавчими нормами, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови від 08.09.2020 про накладення штрафу у сумі 10 200 грн. Як наслідок суд вважає, що постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. від 08.09.2020 про накладення штрафу в рамках виконавчого провадження №62272552 в розмірі 10 200 грн. є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241 - 246, 250, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса: 03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, ідентифікаційний код Центрального управління 43315602) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського Андрія Вікторовича від 08.09.2020 про накладення штрафу в рамках виконавчого провадження №62272552 в розмірі 10 200 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей визначених ст. 272 цього Кодексу.

Суддя Т.О. Скочок