Справа № 620/1646/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1646/20 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Кузик О.С.,

представник позивача Кучерина Б.В.,

представник відповідача: Ананко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 21.01.2020 № 5, № 5.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що автомобіль був придбаний ним саме, як фізичною особою-підприємцем та призначався для використання в господарській діяльності, а тому висновок відповідача про неможливість формування податкового кредиту з ПДВ фізичною особою-підприємцем суперечить чинному законодавству. Також, позивач наголошує, що придбані гербіциди та пестициди використовувались ним у господарський діяльності для обробки сільгоспкультур для посіву, які зберігались за місцем проживання останнього. Сам факт неотримання доходу від здійснення господарської діяльності не говорить про те, що вона не здійснювалась.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені порушення податкового законодавства ґрунтуються на припущеннях та поверхневому дослідженні податковим органом первинних документів ОСОБА_1 в ході проведення виїзної перевірки, в той час, як позивачем спростовано доводи контролюючого органу первинними документами бухгалтерської та податкової звітності. Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність винесених рішень.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги ненадання позивачем достатніх доказів, що автомобіль використовується виключно в господарській діяльності та не надано жодних документів щодо наявності дозволів чи складів для зберігання пестицидів, а також документів на підтвердження їх використання у господарській діяльності.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. Наголошує на тому, що усі документі для підтвердження використання автомобіля виключно в господарській діяльності були надані. Крім того акт перевірки містить лише посилання на відсутність дозволів та складів для зберігання пестицидів, тобто реальність господарських операцій відповідачем не досліджувалась.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні, в той же час, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що посадовими особами Головного управлянні ДПС у Чернігівській області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 25.01.2012 по 31.12.2018, за наслідком якої складено акт № 225/33/ НОМЕР_1 від 12.12.2019.

Проведеною перевіркою встановлено ряд порушень, а саме:

- пп. 198.5 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме ФОП ОСОБА_1 не нарахував податкові зобов`язання за перевіряємий період на загальну суму 101062 грн, в тому числі за грудень 2018 року на 101062 грн;

- пункту- 198.5 статті 198 та пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за перевіряємий період в сумі 100890 грн., в тому числі за грудень 2018 року на 100890 грн.

Не погоджуючись з такими висновками акту перевірки позивачем 10.01.2020 були надані заперечення, за наслідком розгляду яких Головне управління ДФС у Київській області рішенням № 299/ФОП/25-01-33-05 від 20.01.2017 висновки акту перевірки залишило без змін.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем 21.01.2020 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 5, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 126112,50 грн, з яких за основним платежем - 100890,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 25222,50 грн;

- № 5, яким за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на суму ПДВ застосовано штраф в розмірі 50531,00 грн.

При цьому, висновки контролюючого органу грунтуються на тому, що позивачем включені до складу податкового кредиту суми ПДВ по придбаному легковому автомобілю HYUNDAI Santa Fe та придбання пестицидів, використання яких не пов`язане зі здійсненням оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Отже, в порушення п.198.5 статті 198 Податкового кодексу ФОП ОСОБА_1 занижено суму податкових зобов`язань за перевіряємий період на 101062,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявності податкових правопорушень з боку позивача, з огляду на недослідження та неврахування первинних документів, які підтверджують фактичне придбання товарів і послуг, що має наслідком скасування оскаржуваних актів індивідуальної дії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Пунктами 200.1 та 200.2 ст. 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Як установлено судом першої інстанції, до податкового кредиту декларації з ПДВ за 2018 рік ФОП ОСОБА_1 включив суму ПДВ у розмірі 88333, 33 грн., сплачену при придбанні легкового автомобіля HYUNDAI Santa Fe відповідно до договору №025420 від 30.07.2018, укладеного між ТОВ «Перша Лізингова Компанія» (продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець) на суму 530 000, 00 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 88333, 33 грн.

На виконання даного договору зазначений легковий автомобіль був переданий позивачу на підставі акта приймання-передачі від 01.08.2018.

Оплата за придбаний автомобіль проведена в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від ід 31.07.2018 №246, рахунком-фактурою від 30.07.2018 № ПЛ000006519, видатковою накладною від 01.08.2018 №51.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, легковий автомобіль HYUNDAI Santa Fe, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 01.08.2018, зареєстрований на ОСОБА_2 .

Придбання позивачем транспортного засобу підтверджено відповідними первинними документами, які видані та заповнені відповідно до вимог законодавства, про що не заперечував відповідач.

Як вказує Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 803/428/17, відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1338 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено реєстрацію транспортних засобів лише за юридичними або фізичними особами, тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець.

Тобто, не може вважатись об`єктивним висновок про те, що неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями позбавляє права таких осіб на податковий кредит щодо операцій з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені Податковим кодексом України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, визначальною правою підставою для віднесення фізичною особою-підприємцем до податкового кредиту відповідного податкового періоду суми ПДВ, сплаченої у вартості придбаного та зареєстрованого на цю ж фізичну особу легкового автомобіля, є використання цього автомобіля у межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях.

Так, основним видом економічної діяльності позивача згідно з Класифікатором видів економічної діяльності ДК 009:2010 затвердженого наказом Держспоживстандарту 11.10.2010 N 457 є: КВЕД 01.61 «Допоміжна діяльність у рослинництві».

У власності позивача перебуває сільськогосподарська техніка, зокрема: трактор колісний John Deer 8320R, комбайн зернозбиральний John Deer 9770 STS, сівалка John Deer 1770, дискова борона Ківонь

Основними видами договорів, які укладені позивачем з клієнтами, є договори підряду на виконання сільськогосподарських робіт, таких як, дискування, оранка, посів с/г культур, внесення добрив, збирання с/г кулі тур, а також договори оренди с/г техніки з екіпажам.

06.03.2017 між ТОВ «Промінь Поділля» та позивачем укладений договір №06/03-17 про оренду с/г техніки з екіпажем на виконання якого техніка позивача здійснювала обробіток землі на земельних ділянка розташованих в Хмельницькій області.

25.04.2017 між ТОВ «Агрофірма Рубанський» та позивачем укладений договір № 25/04-17 про оренду с/г техніки з екіпажем на виконання якого техніка позивача здійснювала обробіток землі на земельних ділянках розташованих в Вінницькій області.

26.03.2018 між СТОВ «Чарнівчанка-агро» та позивачем укладений договір на виконання с/г робіт (посів соняшнику) № 2603-18/5, згідно умов якого позивач виконував сільськогосподарські роботи на території Чернівецької області.

19.04.2018 між ТОВ «ХІМ-АГРО-СЕРВІС» та позивачем укладений договір про оренду сільськогосподарської техніки з екіпажем № 01/04 на виконання якого техніка позивача здійснювала обробіток землі на земельних ділянках розташованих в Київській області.

01.05.2018 між ТОВ «АГРОТЕХ СИЛА» та позивачем укладений договір про виконання с/г робіт (посів соняшнику та кукурудзи) № 010518, згідно з яким позивач виконував с/г роботи на території Сумської області.

26.06.2018 між ТОВ «САНАКО» та позивачем укладений договір про виконання с/г робіт (збирання врожаю ранньої групи зернових) № 26/06-2018-К, згідно з яким позивач виконував с/г роботи на території Кіровоградської області.

30.07.2018 між ТОВ «БОНУС» та позивачем укладений договір про виконання с/г робіт (збирання зернових культур) № 30/07/18-2, згідно з яким позивач виконував с/г роботи на території Київської області.

28.08.2018 між ТОВ «ФОРТЕК ГРУП» та позивачем укладений договір про виконання с/г робіт (оранка) № 30-07/18-2, згідно умов якого позивач виконував с/г роботи на території Житомирської області.

На виконання вказаних договорів сторонами складені відповідні акти приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт, видаткові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи.

Використання транспортного засобу в господарський діяльності підтверджується записом у Журналі використання ТЗ HYUNDAI Santa Fe.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що придбаний позивачем легковий автомобіль HYUNDAI Santa Fe використовувався останнім в оподатковуваних операціях, пов`язаних з господарською діяльністю.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач в межах господарської діяльності придбав гербіциди та пестициди, що підтверджується рахунками-договорами, видатковими та товарно-транспортними накладними.

Позивач в межах господарської діяльності придбав у ТОВ «АГРАЛЬП УКРАЇНА» гербіциди Раундап МАКС в.р. (40 л), пестициди Февер (1 л). Гуміфілд (2 кг) на загальну суму 12457, 00 грн.

Згідно видаткової накладної № 350, виданої постачальником товар отриманий позивачем 18.04.2017

Постачальник товару ТОВ «АГРАЛЬП УКРАЇНА» зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 79 від 12.04.2017, на підставі якої сума ПДВ сплаченого позивачем при придбанні вищевказаного товару включена до складу податкового кредиту за квітень 2017 року.

26.04.2018 позивач уклав з ТОВ «РОЗМАЙ АГРО» договір купівлі-продажу гербіциду Раундап Макс (240 л) та пестицидів Сферіко (9 л), Ризоактив - Р (рідкий) (17 л).

Згідно видаткової накладної №940, виданої постачальником товару та товарно-транспортної накладної № Р940, товар отриманий позивачем 02.05.2018

27.04.2018 позивачем проведена оплата за придбаний товар на загальну суму 55691,27 грн, в тому числі ПДВ 9281,88 грн.

Постачальник товару ТОВ «РОЗМАЙ АГРО» зареєстрував в ЄРПН податкову накладну №596 від 27.04.2018, на підставі якої сума ПДВ сплаченого позивачем при придбанні вищевказаного товару включена до складу податкового кредиту за квітень 2018 року.

11.05.2018 позивач уклав з ТОВ «РОЗМАЙ АГРО» договір купівлі-продажу пестицидів Сферіко (5 л), Ризоактив - Р (рідкий) (12 л).

Згідно видаткової накладної № 1300, виданої постачальником товару та товарно-транспортної накладної № Р1300, товар отриманий позивачем 14.05.2018

15.05.2018 позивачем проведено оплату за придбаний товар на загальну суму 8224, 26 грн, в тому числі ПДВ 1370,71 грн.

Постачальник товару ТОВ «РОЗМАЙ АГРО» зареєстрував податкову накладну № 339 від 14.05.2018, на підставі якої сума ПДВ сплаченого позивачем при придбанні вищевказаного товару була включена до складу податкового кредиту за травень 2018 року

Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727 (зі змінами від 21.07.2017) визначено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

Разом з тим, контролюючим органом в акті перевірки зазначено лише посилання на відсутність у позивача дозволів та складів для зберігання пестицидів, документів, що підтверджують реалізацію вищевказаного товару, або документів, що підтверджують використання пестицидів у господарській діяльності, тобто без дослідження реальності господарських операцій з придбання вказаного товару.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що доводи податкового органу грунтуються на припущеннях, а не на об`єктивному дослідженні усіх обставин, є правильним.

Крім того, підставою для застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50531,00 грн. стало встановлене контролюючим органом порушення позивачем п. 1201.2 ст.1201 та п.201.10 ст. 201 ПК України, яке виявилось у нескладенні ним податкових накладних та нереєстрації їх в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ - 11062,00 грн, що вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку до податкового повідомлення - рішення №5.

Оскільки судом встановлено протиправність збільшення податковим органом позивачеві грошового зобов`язання з ПДВ на вказані суми, то відповідно і застосування штрафних санкцій за нескладення податкових накладних на зазначені суми є протиправним.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, позовні вимоги є обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Керуючись ст. ст. 139, 240, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 13.11.2020.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк