Справа № 620/5319/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 листопада 2020 року Чернігів Справа № 620/5319/20

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 23.01.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 та стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 23.01.2018 у сумі 41860,32 грн. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживання цін січень 2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі № 520/442/20 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 28.08.2012 по 23.01.2018. Відповідачем виплачена позивачу індексація грошового забезпечення за вказаний період, однак без застосування місяця для обчислення індексу споживання цін січень 2008 року, тобто в меншому розмірі.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.

У дані справі позивач просить визнати протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 23.01.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 в сумі 41860,32 грн.

У свою чергу рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі № 520/442/20 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 28.08.2012 по 23.01.2018 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28.08.2012 по 23.01.2018.

На виконання зазначеного рішення суду, відповідачем проведено перерахунок індексації за період з 28.08.2012 по 23.01.2018 в сумі 38833,05 грн.

Однак позивач вважає, що відповідачем неправильно розраховано індексацію за період з 01.12.2015 по 23.01.2018, оскільки сума індексації обраховано без застосуванням місяця для обчислення індексу споживання цін січень 2008 року, тобто не погоджується з виплаченою сумою.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень, законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, одним із способів якого є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Необхідність дотримання встановленого порядку виконання судового рішення, насамперед зумовлена нормами статті 129-1 Конституції України, згідно яких судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

Приписами статті 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання чи неналежного виконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та за нормами КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого (іншого) судового провадження.

Суд, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі № 520/442/20.

Відповідно, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 23.01.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 в сумі 41860,32 грн, є одним із способів належного виконання вказаного судового рішення.

Отже, новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Таким чином, в даному випадку наявні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку судового контролю за виконанням рішення, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Спір у справі, що розглядається, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, і є рішення, що набрало законної сили, але стосується його виконання, що зумовлює наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у суду є підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Підстави для повернення судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись статтями 170, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі № 620/5319/20 відмовити.

Позовну заяву разом з усіма доданими до неї матеріалами - повернути позивачу.

Роз`яснити, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.ст. 294-297 КАС України.

Суддя І.І. Соломко