Справа № 420/1514/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1514/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерій Миколайович, про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича від 25.06.2019 про стягнення з ОСОБА_1 основної суми винагороди приватного виконавця в сумі 280 897,36 грн у виконавчому провадженні № 59415658 в частині розміру суми основної суми винагороди приватного виконавця, яка перевищує 45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 25.06.2019 року по 11.12.2019 року на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. перебував виконавчий лист № 2/1522/8280/11, виданий Приморським районним судом м. Одеси 17.08.2017 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 808 964,90 гривень та судові витрати у розмірі 865 гривень. 25.06.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. винесено постанову про відкриття ВП № 59415658 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, в п. 3 якої визначено стягнути з боржника виконавчий збір / основну винагороду приватного виконавця у розмірі 280 897,36 грн. Також 25.06.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 280 897,36 грн, в якій було здійснено відповідний розрахунок та зазначено про порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця. В результаті вжитих приватним виконавцем заходів примусового виконання рішення, з арештованих рахунків боржника було списано 450 грн, які 13.09.2019 були перераховані на рахунок АТ "Райффайзен Банк Аваль", як повернення авансового внеску. 11.12.2019 виконавче провадження № 59415658 завершено із посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 37, ч. 3 ст. 37, ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчий лист та невикористаний авансовий внесок повернуто стягувачу, припинено чинність арештів майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання. На підставі постанови від 25.06.2019 у ВП № 59415658 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. 12.12.2019 відкрито виконавче провадження № 60870708 про стягнення з ОСОБА_1 суми основної винагороди, визначеної п. 3 постанови від 25.06.2019 про відкриття ВП № 59415658. Під час ознайомлення за ВП № 60870708 у приватного виконавця Притуляка В.М. 14.02.2020 позивачу та його представнику стало відмово про існування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича від 25.06.2019 про стягнення з ОСОБА_1 основної суми винагороди приватного виконавця в сумі 280 897,36 грн у виконавчому провадженні № 59415658. Закон України «Про виконавче провадження» визначає порядок стягнення основної винагороди, який, за змістом ч. 3 ст. 45 Закону, є тотожним із порядком стягнення виконавчого збору. Водночас, розмір основної винагороди приватного виконавця, порядок її розрахунку та випадки, коли така винагорода підлягає стягненню, визначають Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та постанова Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів І розміру основної винагороди приватного виконавця». Зі змісту наведених вимог Закону України (ст. 31) та постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 (п. 19) вбачається, що приватний виконавець одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, у разі коли приватний виконавець забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру. В свою чергу, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим документом, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми. Проте, у спірних правовідносинах приватним виконавцем було забезпечено лише часткове виконання виконавчого документа майнового характеру, а саме стягнуто 450,00 грн, що підтверджується відповіддю останнього № 482 від 17.02.2020 на адвокатський запит адвоката Шепітка Г.І . Таким чином, відповідно до вищезазначеного розмір основної винагороди приватного виконавця повинен відповідати 10% від стягнутої суми, та повинен складати 450, 00 грн. * 10% = 45,00 грн. За таких обставин, позивач вважає, що у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. були відсутні підстави для стягнення з боржника (позивача у справі) за оскаржуваною постановою суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 280 897,36 грн, що складає 10% від суми, що визначено у виконавчому документі.

Ухвалою судді від 28.02.2020 ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження по справі за його позовом до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерій Миколайович, про визнання протиправною та скасування постанови, про визнання протиправною та скасування постанови.

Постановою 5ААС від 16.10.2020 ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді від 09.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду окремих категорій термінових справ.

16.11.2020 до суду від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича надійшла заява про залишення адміністративного позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України, оскільки в провадженні Приморського районного суду міста Одеси перебуває тотожна цивільна справа, в якій ОСОБА_1 оскаржує постанову від 25.06.2020 про стягнення основної суми винагороди приватного виконавця.

Ухвалою суду від 16.11.2020 в задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про залишення адміністративного позову без розгляду відмовлено.

16.11.2020 до суду від відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що Законом України № 2475-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який був прийнятий 03.07.2018 року, було внесено зміни до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у частині 2 слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів". Тому, відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Основна винагорода приватного виконавця, як і виконавчий збір є специфічним аналогом юридичної відповідальності (фінансової санкції), яка застосовується до осіб ігноруючих принцип обов`язковості судових рішень. При примусовому виконанні виконавчого листа по справі № 2/1522/8280/11, виданого Приморським районним судом міста Одеси 17.08.2017 року, в тому числі щодо прийнятій рішення про винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди та подальшим її пред`явленням до примусового виконання, приватний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, жодного порушення вимог чинного законодавства - не допущено. У постанові від 28.04.2020 року по справі № 520/9144/18, Верховний Суд зазначив, що виконавчий збір є обов`язковим до стати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Розмір якого становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми, як вважає позивач. Відтак, визначення державним виконавцем виконавчого збору з суми, що підлягала до примусового стягнення, є законним, таким, що узгоджується з положеннями норм Закону № 1404- VI11. В постанові від 06.08.2020 по справі № 910/126/20 Верховний Суд зазначив, що законодавцем визначено правовий статус постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди як виконавчого документа, яким визначено грошове зобов`язання боржника перед приватним виконавцем за наслідком прийняття такої постанови. Стягнення за такою постановою є триваючою у часі процедурою, що здійснюється паралельно з виконанням приватним виконавцем судового рішення про стягнення грошової суми на користь стягувана, яка допускає поетапне виконання судового рішення та пропорційне задоволення вимог приватного виконавця щодо основної винагороди; завершується процедура виконання судового рішення стягненням залишку основної винагороди на користь приватного виконавця, загальна сума якої була визначена приватним виконавцем на момент винесення постанови про порушення виконавчого провадження та визначення розміру основної винагороди приватного виконавця.

16.11.2020 до суду від третьої особи - приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерія Миколайовича надійшли пояснення щодо позову, згідно з якими останній просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що приймаючи постанову про стягнення основної винагороди при відкритті виконавчого провадження, приватний виконавець не знає та не може знати, яку суму йому вдасться стягнути фактично. За таких обставин він у повній відповідності до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і резинь інших органів» визначає свою винагороду виключно у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню. Вказане само по собі виключає протиправність постанови про стягнення основної винагороди, а відповідно і виключає підстави для задоволення заявленого позову. Також Порядок № 649, затверджений постановою КМУ від 08.09.2016, суперечить положенням Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», проте перевагу належить надати нормам закону, аніж підзаконному акту КМУ.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином; жодних клопотань з приводу своєї неявки до суду не надали, у зв`язку із чим справу вирішено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 25.06.2019 по 11.12.2019 на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича перебував виконавчий лист № 2/1522/8280/11, виданий Приморським районним судом міста Одеси 17.08.2017, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 808 964,90 грн та судові витрати у розмірі 865 грн.

25.06.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. винесено постанову про відкриття ВП № 59415658 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, в п. 3 якої визначено стягнути з боржника виконавчий збір / основну винагороду приватного виконавця у розмірі 280 897,36 грн.

Також 25.06.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 280 897,36 грн, в якій було здійснено відповідний розрахунок та зазначено про порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

В результаті вжитих приватним виконавцем заходів примусового виконання рішення, з арештованих рахунків боржника було списано 450 грн, які 13.09.2019 були перераховані на рахунок АТ "Райффайзен Банк Аваль", як повернення авансового внеску.

11.12.2019 року виконавче провадження № 59415658 завершено із посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 37, ч. 3 ст. 37, ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчий лист та невикористаний авансовий внесок повернуто стягувачу, припинено чинність арештів майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання.

На підставі постанови від 25.06.2019 у ВП № 59415658 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. 12.12.2019 відкрито виконавче провадження № 60870708 про стягнення з ОСОБА_1 суми основної винагороди, визначеної п. 3 постанови від 25.06.2019 про відкриття ВП № 59415658.

Під час ознайомлення за ВП № 60870708 у приватного виконавця Притуляка В.М. 14.02.2020 позивачу та його представнику стало відмово про існування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича від 25.06.2019 про стягнення з ОСОБА_1 основної суми винагороди приватного виконавця в сумі 280 897,36 грн у виконавчому провадженні № 59415658, не погодившись із якою, позивач звернувся за судовим захистом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича від 25.06.2019 про стягнення з ОСОБА_1 основної суми винагороди приватного виконавця в сумі 280 897,36 грн у виконавчому провадженні № 59415658 в частині розміру суми основної суми винагороди приватного виконавця, яка перевищує 45 грн, необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною першою статті 42 Закону №1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналізуючи положення частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.

Крім того, пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 03 березня 2020 року у справі № 260/801/19, у постанові ВС/КАС від 28.10.2020 по справі № 640/13697/19.

З огляду на матеріали справи, в результаті вжитих приватним виконавцем заходів примусового виконання рішення, з арештованих рахунків боржника було списано 450 грн, які 13.09.2019 були перераховані на рахунок АТ "Райффайзен Банк Аваль", як повернення авансового внеску, та 11.12.2019 виконавче провадження № 59415658 завершено із посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 37, ч. 3 ст. 37, ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчий лист та невикористаний авансовий внесок повернуто стягувачу, припинено чинність арештів майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання.

Зокрема, на адресу приватного виконавця надійшла заява представника стягувача з проханням завершити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/8280/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси, та повернути виконавчий документ без виконання стягувачу відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, сума 2 808 964,90 гривень не була стягнута з боржника безпосередньо приватним виконавцем у виконавчому провадженні, не була зараховані на рахунок приватного виконавця та в подальшому перерахована ним у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки, як це передбачено частиною першою та третьою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця та перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Враховуючи положення статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункт 19 Порядку № 643, підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

На момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення винагороди приватного виконавця були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом винагорода виконавця є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Така позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 11 березня 2020 року в справі № 2540/3203/18.

Отже за обставин справи, приватним виконавцем було забезпечено лише часткове виконання виконавчого документа майнового характеру, а саме стягнуто 450,00 грн, що підтверджується відповіддю останнього № 482 від 17.02.2020 на адвокатський запит адвоката Шепітка Г.І .

З урахуванням вищевикладеного, розмір основної винагороди приватного виконавця складає 10% від стягнутої суми та дорівнює 45 грн (450, 00 грн. * 10%), у зв`язку із чим у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. були відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 оскаржуваною постановою суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 280 897,36 грн, що складає 10% від суми, що визначена у виконавчому документі.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що приватним виконавцем прийнято спірну постанову без всебічного дослідження всіх обставин спірних правовідносин, що мають значення для прийняття рішень, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, та без дотримання вимог спеціального законодавства, у зв`язку із чим адміністративний позов підлягає до задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича (68004, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. 1 Травня, 19, оф. 310), третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерій Миколайович (65082, м. Одеса, вул. Гоголя, 10), про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича від 25.06.2019 про стягнення з ОСОБА_1 основної суми винагороди приватного виконавця в сумі 280897,36 грн у виконавчому провадженні № 59415658, в частині розміру суми основної суми винагороди приватного виконавця, яка перевищує 45 грн.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 (вісімсот сорок грн 80 коп.) грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя І.В. Завальнюк