Справа № 540/3118/20
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/3118/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника позивача Овчарової Л.Ш., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича, за участю третьої особи на стороні відповдіача без самостійних вимог - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія" "Сіті Фінанс" про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця,

встановив:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича (відповідача), в якому просить визнати протиправними і скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича № 63107876 від 23.09.2020 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, та стягнути з приватного виконавця Клименко Р.В. на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840,80 грн. судового збору та 8750,00 грн. оплати надання правничої допомоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на військовій службі, 09.10.2020 дізнався про оскаржувані постанови приватного виконавця, а також про те, що 14.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис № 46512 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС" заборгованості за кредитним договором в розмірі 40156,90 грн. та 4015 грн. 69 коп. виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця. Позивач зазначає, що 25.01.2019 між товариством з обмежено відповідальністю "Фінансова компанія "Кредіплюс" та позивачем був укладений кредитний договір №13940, позивач допускає ймовірність подальшої передачі права вимоги боргу іншій установі - ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС". Але позивач вказує на те, що 22.03.2019 кредитний договір був виконаний в повному обсязі, що підтверджується довідкою про виконання зобов`язання від 23.03.2019 та квитанціями про сплату № 1062880 від 07.02.2019 та № 1062902 від 22.03.2019. Також вказує на те, що згідно п. 4 частини другої статті 23 Закону "Про виконавче провадження" діяльність приватного виконавця обмежена територією виконавчого округу. Відповідно до частини 1, 2, 3, 6 ст.25 Закону "Про виконавче провадження", приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Згідно з частиною другою ст. 24 Закону "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, або за місцезнаходженням її майна. Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживає на теперішній час, що підтверджується копією паспорту з відповідною відміткою. Також адреса підтверджується актом проживання ОСББ та отримання кореспонденції. У договорі про споживчий кредит № 13940 від 25.01.2019 року адреса реєстрації та фактичного проживання позивача не відрізняється. В постанові про відкриття провадження приватним виконавцем зазначається невідома позивачу адреса в місті Києві, а саме: АДРЕСА_2 , де позивач ніколи не проживав. Тому позивач вважає, що відповідно пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону "Про виконавче провадження" приватний виконавець мав повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, оскільки виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання. Отримані від приватного виконавця матеріали не містять жодного доказу щодо підтвердження інформації, зазначеної у постанові про відкриття виконавчого провадження, що позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно витягу з Єдиного реєстру приватних виконавців приватний виконавець Клименко Роман Васильович здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва. Отже, місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Клименко Роман Васильович здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Також в постанові про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2020 відсутні будь-які посилання про наявність майна, місцезнаходження якого підпадає під виконавчий округ приватного виконавця.

Ухвалою від 26.10.2020 відкрито спрощене провадження у справі, призначено розгляд справи на 02.11.2020. Залучено до участі в якості 3-ї особи без самостійних вимог ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС".

Розгляд справи був відкладений на 11.11.2020, в подальшому оголошено перерву до 13.11.2020.

09.11.2020 до суду відповідач надав відзив на позовну заяву , в якому зазначає, що 22.09.2020 товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" звернулося до приватного виконавця із заявою про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 46512 від 14 вересня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу у розмірі 40156 грн. 90 коп. У виконавчому написі № 46512 від 14.09.2020 вказано місце проживання боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 . Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 , знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. При прийнятті виконавчого документа до виконання приватним виконавцем було перевірено виконавчий напис на відповідність вимог передбачених ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", жодного порушення приватним виконавцем не виявлено, в результаті чого прийнято виконавчий документ на виконання. Частинами 2, 4 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", встановлено, що приватний виконавець приймає до виконаний виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, є дійсним та не оскаржувався позивачем. Приватний виконавець вказує, що місце реєстрації не є свідченням того, що особа проживає за даною адресою, а отже, адреса яка вказана в паспорті боржника, саме: АДРЕСА_4 , не є підтвердженням того, то ОСОБА_1 проживав на день відкриття виконавчого провадження саме в Херсонській області, адже норми законодавства вказують на те, що громадяни України мають право вільно пересуватися по території України та вільно вибирати місця проживання. Фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Стягувач при зверненні до приватного виконавця із заявою про примусове виконання рішення не надає копію паспорта боржника. Єдиним належним та допустимим доказом місця проживання боржника є виконавчий документ. Чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, не містить застереження про здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації боржника. А отже, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або перебування боржника - фізичної особи незалежно від місця реєстрації останнього.

Представник позивача в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та пояснила, що на сьогодні поданий позов про оскарження виконавчого напису нотаріуса, але доказів прийняття позову судом ще не має, а також, що ОСОБА_1 ніколи не мешкав за адресою АДРЕСА_3 , з серпня 2019 року взагалі проходить військову службу у Збройних Силах України в зоні АТО.

Судом встановлено, що ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" звернулось до відповідача із заявою від 18.09.2020 про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 46512 від 14 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 40156,90 гривень. У виконавчому написі № 46512 від 14 вересня 2020 року, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, вказано місце проживання боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , та місце його реєстрації АДРЕСА_4 .

23 вересня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63107876.

На час вирішення даного судового спору виконавчий напис № 46512 від 14 вересня 2020 року є чинним, що позивачем не заперечується.

Не погоджуючись з постановами від 23.09.2020 про відкриття про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП № 63107876, позивач звернувся до суду з позовом.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі по тексту - Закон) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон ).

Відповідно до п. 3 статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів. Частиною першою статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону "Про виконавче провадження", приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначені також в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (надалі Інструкція, в редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІІІ Інструкції, примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону. Виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону.

Згідно із п.3 ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Крім того, п.10 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

Згідно п.10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що дійсна адреса проживання та реєстрації є: АДРЕСА_1 .

Суд зауважує, що в оскаржуваній постанові міститься, зокрема, інформація про місце проживання позивача за двома адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 .

При цьому, судом встановлено, що відповідно до копії паспорта позивача - серії НОМЕР_1 , виданого Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області від 15.01.1996 , місце проживання останнього з 2010 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2019 № 172 та контракту про проходження військової служби, укладеному ОСОБА_1 16.08.2019 на три роки, ОСОБА_2 прийнятий на військову службу за контрактом у військову частину, яка розташована у Миколаївській області. Є учасником бойових дій.

Суд зауважує, що доказів про наявність будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача) до матеріалів справи не додано.

Щодо твердження відповідача у відзиві, що у виконавчому написі, вчиненому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, вказано місце проживання боржника - АДРЕСА_2 , а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання, то суд відхиляє такі твердження, оскільки факт проживання позивача за вказаною адресою не підтверджений жодними належними та допустимими доказами. Відповідно до кредитного договору № 13940 від 25.01.2019, місце проживання позивача ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_4 . Ніякої іншої інформації щодо проживання особи за іншою адресою матеріали справи не містять.

Посилання відповідача на ухвалу Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №511/1342/17 суд визнає неприйнятними, адже ухвала суду касаційної інстанції не є тим рішенням, у якому наводяться висновки щодо застосування норми права у розумінні частини п`ятої статті 242 КАС України.

Частиною 5 ст. 24 Закону встановлено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Суд дійшов висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович не володів достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві, оскільки стягувач до заяви не додав підтверджуючі документи, з яких вбачається, що боржник проживає, перебуває за вказаною адресою.

За таких підстав, суд доходить висновку, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, так як, володіючи інформацією про місце реєстрації позивача (боржника), що не належить до його виконавчого округу, прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить Закону № 1404-VІІІ та Інструкції № 512/5. Відтак, суд доходить висновку, що таке рішення державного виконавця є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства, не у спосіб та не в порядку, які встановлені Законом України "Про виконавче провадження", отже, спірна постанова підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню у повному обсязі. Постанови про стягнення основної винагороди та мінімальних витрат є похідними від постанови про відкриття виконавчого провадження, тому також скасовуються судом.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.04.2020 по справі №580/3311/19, яка відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд також враховує наявність в Єдиному реєстрі судових рішень аналогічних спорів за участю приватного виконавця Клименка Р.В. ( справи № 240/9036/20, № 420/7423/20, № 380/6746/20, № 280/7640/20, № 240/12913/20, №380/8828/20, № 320/8077/20, №440/5591/20, №440/6029/20, №360/3056/20, № 560/6589/20), отже, протиправна практика прийняття виконавчих документів відповідачем з порушенням територіальності є непоодинокою.

Позивач як учасник бойових дій є звільненним від сплати судового збору, на підставі п.13 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Тому сплачений судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету за його заявою.

Щодо вимоги про стягнення 8750,00 грн. за надання правової допомоги, то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема це витрати на професійну правничу допомогу. Згідно до ч. 1 ст. 134 КАСУ, до витрат на професійну правничу допомогу належать лише витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. Доказів же того, що позивач сплатив витрати за надання правничої допомоги адвокату суду не надано.

Керуючись ст.ст. 139, 143, 241-246, 255, 295, 287 КАС України, суд, -

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправними і скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 31), прийняті у виконавчому провадженні №63107876 від 23.09.2020 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) основної винагороди приватного виконавця, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення судового рішення, при цьому апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 105000000