Справа № 640/18351/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року м. Київ № 640/18351/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу

за позовом Державного підприємства Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Державне підприємство Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України (далі - ДП «ГК «Національний», позивач) з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів Фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, 17 м. Київ, 04053, ) щодо не надання письмової відповіді про результати розгляду заяви Державного підприємства Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України (вул. Липська, буд. 5, м. Київ, 01021) від 17.07.2019 року;

зобов`язання Фонд гарантування вкладів Фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, 17 м. Київ, 04053, ) в 30 денний строк з дня набрання законної сили рішення суду об`єктивно і вчасно розглянути заяву Державного підприємства Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України (вул. Липська, буд. 5, м. Київ, 01021) від 17.07.2019 року, перевірити викладені в ній факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства повідомивши про це Заявника.

Позов обґрунтовано порушенням прав позивача, бездіяльністю відповідача у зв`язку із неналежним розглядом скарги від 17.07.2019 року. Так позивач, зазначає, що на його скаргу було надано відповідь від 19.08.2019 року № 27-14403/19, яка підписана неуповноваженою особою та була не повною.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Водночас, станом на дату винесення рішення від відповідача відзиву на адміністративний позов до суду подано не було.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2019 року позивач звернувся до ФГВФО із скаргою на дії службової особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної М.А. (вх. № 30122/19 від 18.07.2019 року), в якій просив розглянути скаргу та повідомити про наслідки ухвалених рішень відносно представника ФГВФО Славкіної М.А.

Так, мотивуючи свою скаргу позивач зазначає, що незважаючи на скасування рішення ФГВФО від 13.05.2015 року № 99 «Про початок ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 14.07.2017 року ОСОБА_1 продовжувала виконувати функції Уповноваженої особи ФГФВО на ліквідацію ПАТ «Златобанк» без наявності на те законних підстав.

19 серпня 2019 року листом № 27-14403/19 за підписом Директора юридичного департаменту ОСОБА_3 відповідачем було надано відповідь за результатами скарги позивача, в якій серед іншого зазначено про звільнення ОСОБА_1 відповідно до наказу від 03.05.2019 року № 301-к.

Не погоджуючись із наданою відповіддю, вважаючи її неповною та наданою неуповноваженою особою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до положень частини 1 статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96)

Відповідно до статті 1 Закону № 393/96 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Положеннями статті 3 Закону № 393/96 визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно положень статті 15 Закону № 393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

У відповідності до статті 16 Закону № 393/96 скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Як вбачається з копії скарги позивача, вона була підписана ОСОБА_2 , як директором ДП «ГК «Національний» управління справами Верховної Ради України, а таке звернення було направлено відповідачу в інтересах вказаної юридичної особи.

Таким чином, вказана скарга є зверненням юридичної особи, що підписана ОСОБА_2 , як уповноваженою на це особою.

Суд звертає увагу, що відповідно до приписів Закону України «Про звернення громадян» його норми не регламентують порядок розгляду та вирішення звернень (скарг) юридичних осіб, а відтак такий Закон до спірних правовідносин застосовано бути не може.

У той же час, при вирішенні даної справи, суд враховує таке.

17 липня 2019 року позивач звернувся до ФГВФО із скаргою на дії службової особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної М.А. (вх. № 30122/19 від 18.07.2019 року), у прохальній частині якої позивач просить розглянути скаргу та повідомити про наслідки ухвалених рішень відносно представника ФГВФО Славкіної М.А., внаслідок незаконного представництва останньою інтересів ПАТ «Златобанк».

Як вбачається за матеріалів справи, у відповідь на таку скаргу відповідачем надано відповідь (лист від 19 серпня 2019 року № 27-14403/19) за підписом Директора юридичного департаменту ОСОБА_3, в якій серед іншого зазначено про звільнення ОСОБА_1 відповідно до наказу від 03.05.2019 року № 301-к.

Суд звертає увагу позивача, що прохальна частина його скарги є розглянутою та виконаною відповідачем, адже останнім повідомлено про звільнення ОСОБА_1 що унеможливлює прийняття будь-яких інших рішень відносно зазначеної особи в питаннях, що були порушені в його скарзі.

Що стосується тверджень позивача, стосовно надання відповіді неуповноваженою особою, суд зазначає наступне.

Відповідно до відомостей про організаційну структуру Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, розміщених на його офіційному веб-сайті, до повноважень юридичного відділу ФГВФО, зокрема віднесені повноваження щодо розгляду пропозицій, заяв, скарг фізичних та юридичних осіб з питань, віднесених до компетенції Фонду та розгляд звернень громадян та запитів громадських об`єднань, їх членів або уповноважених представників, окремих громадян.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність порушень вимог Закону України «Про звернення громадян» в частині підписання відповіді на скаргу Директором юридичного департаменту ФГВФО ОСОБА_3 .

Суд також звертає увагу, що згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 17.04.2019 року по справі № 342/158/17, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Таким чином, суд дійшов до переконання про відсутність протиправної бездіяльності ФГВФО щодо не надання письмової відповіді про результати розгляду заяви Державного підприємства Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України від 17.07.2019 року, та відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, не підлягають задоволенню позовна вимога щодо зобов`язання Фонд гарантування вкладів Фізичних осіб в 30 денний строк з дня набрання законної сили рішення суду об`єктивно і вчасно розглянути заяву Державного підприємства Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України від 17.07.2019 року, перевірити викладені в ній факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства повідомивши про це заявника, оскільки вона є похідною від попередньої позовної вимоги.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 4 014,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.09.2019 року № 607, що міститься в матеріалах справи.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог сплачений судовий збір позивачам не повертається.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя І.М. Погрібніченко