Справа № 640/16684/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 листопада 2020 року м. Київ№ 640/16684/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін клопотання про закриття провадження в адміністративній справі
за позовомАкціонерного товариства «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України»
доКомунального підприємства «Реєстраційне бюро»
треті особи про1. Регіональне відділення Фонду державного майна по м. Києву, 2. Готель «Експрес», 3. Акціонерне товариство «Українська залізниця» визнання протиправними та скасування рішення зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України» (далі - позивач) з позовом до Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав відкриттям розділу), індексний номер: 46679254 від 26.04.2019 державно реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Дмитра Олександровича на підставі якого 26.04.2019 року проведено реєстраційну дію щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкту нерухомого майна: нежитлове приміщені: центральні залізничні каси по попередній продажі квитків (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) загальною площею 6918,7 кв.м. за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 38/40, власником якого є Акціонері товариство «Українська залізниця», номер запису про право власності 31375684;

зобов`язати державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро Мороза Дмитра Олександровича внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно по об`єкту нерухомого майна: нежитлове приміщення, центральні залізничні каси по попередній продажі квитків (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) загальною площею 6918,7 кв.м. за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 38/40, власником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця», номер запису про право власності 31375684.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Одночасно вказаною ухвалою до участі у справі залучено: в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна по м. Києву та Готель «Експрес», та в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Українська залізниця».

26 вересня 2019 року представником Акціонерного товариства «Українська залізниця» подано до суду клопотання про закриття провадження у справі.

Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що спір, який розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин з позивачем, таким чином спір позивача про такий об`єкт нерухомого майна є спором про право, що відповідно до позиції, яка міститься в постанові Великої Палати Верховного суду від 19.06.2019 року № 826/5826/17 є спором про цивільне право та не відноситься до справ адміністративної юрисдикції.

09 жовтня 2019 року позивач надав свої пояснення по суті клопотання про закриття провадження у справі, якими проти задоволення зазначеного клопотання заперечив, зазначив, що з огляду на порушення відповідачем положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 під час здійснення реєстраційних дій вчинених посадовою особою наділеною державою публічно-владними управлінськими функціями, даний спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З огляду на положення частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України та пункту 13 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України вимоги щодо реєстрації майнових прав, зокрема і скасування записів щодо державної реєстрації права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, можуть розглядатися судами в порядку цивільного чи господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав у зв`язку з оскарженням заінтересованою особою не самої реєстраційної дії (рішення), а підстави її проведення.

Зазначена правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному, зокрема, у постанові від 30 січня 2019 року № 820/3703/17.

Такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тобто не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому вони мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного суду від 12.02.2020 року у справі № 820/4524/18.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 26.04.2019 року, зареєстровано право та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нежитлового приміщення (центральні залізничні каси по попередній продажі квитків, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) загальною площею 6918,7 кв.м. за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 38/40. Власником якого відповідно до зазначеного рішення є Акціонері товариство «Українська залізниця».

Як вбачається з предмета та підстав позову, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що зазначене майно належить йому на праві користування відповідно до договору оренди цілісного майнового комплексу від 19.09.2001 року №335, а отже оскаржуване рішення фактично порушує його права щодо користування таким майно.

Так, враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що оскарження рішення державного реєстратора безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо прав користування об`єктом нерухомого майна, тому такий спір має приватноправовий характер.

З огляду на вище зазначене, враховуючи те, що позовні вимоги у справі заявлено про поновлення порушених майнових прав позивача, спірні правовідносини пов`язані з умовами господарських договорів, аналізуючи у взаємозв`язку з наведеним, враховуючи висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду, суд констатує, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами Господарсько-процесуального кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» про закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» про закриття провадження.

2. Закрити провадження у справі 640/16684/19 за позовом Акціонерного товариства «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України» до Комунального підприємства «Реєстраційне бюро», за участю третіх осіб: Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву, Готель «Експрес», Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправними та скасування рішення зобов`язання вчинити дії,

3. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.М. Погрібніченко