Справа № 520/12670/2020
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 листопада 2020 року № 520/12670/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бадюкова Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (майдан Захисників України, 7/8, 10 поверх, м. Харків, 61001, ) про скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить суд:

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 24.02.2020 ВП № 61336250, яку винесла головний державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранова В.В.;

- скасували постанову про стягнення виконавчого збору від 24.02.2020 ВП № 61336834, яку винесла головний державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранова В.В.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувані постанови є незаконними через те, що копії постанов про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника не направлялися, заходів примусового виконання рішення державним виконавцем не вчинялось, замість відновлення виконавчих проваджень, як-то просив представник стягувача державний виконавець відкрив виконавчі провадження, а отже порушено процедуру їх прийняття. Проси суд задовольнити позов.

Представник відповідача до суду відзив на адміністративний позов не надав, просив справу розглядати без участі представника.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами справи в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши доводи позову, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18.03.2014 у справі 643/21380/13-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 15.07.2010 в сумі 514984,89 грн. Також, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто судові витрати по 1663,15 грн. з кожного.

13.10.2014 р. по справі видано два виконавчих листа.

20.11.2014 ОСОБА_3 звернувся з заявами до Московського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області про відкриття виконавчих проваджень.

Постановою ВП № 45611225 від 26.11.2014 відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 18.03.2014 в частині солідарного стягнення заборгованості ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в розмірі 514984,89 грн.

Постановою ВП № 45612543 від 26.11.2014 відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 18.03.2014 в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 1663,15 грн.

Окрім того, рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24.06.2015 у справі 643/12203/14-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 15.07.2010 в сумі 253842, 61 грн та судові витрати по 1269,21 грн. з кожного.

10.09.2015 р. по справі видано два виконавчих листа.

07.12.2015 ОСОБА_3 звернувся з заявами до Московського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області про відкриття виконавчих проваджень.

Постановою ВП № 49638343 від 10.12.2015 відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 10.09.2015 в частині солідарного стягнення заборгованості ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в розмірі 253842,61 грн.

Постановою ВП № 49638322 від 10.12.2015 відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 18.03.2014 в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 1269,21 грн.

Постановами ВП № 49638322 від 13.06.2018, ВП № 45611225 від 13.06.2018,ВП № 45612543 від 13.06.2018, ВП № 49638343 від 13.06.2018 вирішено виконавчі документи з виконання рішення Московського районного суду м.Харкова 643/21380/13-ц від 13.10.2014 та рішення Московського районного суду м.Харкова 643/12203/14-ц від 10.09.2015 повернути стягувачу на підставі ч.1 п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.10.2018 року по справі № 643/21380/13-ц, яка набрала законної сили 23.10.2018 року, було визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Московського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області, в провадженні у якого знаходилися виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 15.07.2010 в сумі 514 984,89 грн. та судових витрат в сумі 1663,15 грн. і заборгованості за договором позики від 15.07.2010 року в сумі 253 842,61 грн. та судового збору в сумі 1 269,21 грн. щодо пропущеного строку на надіслання стягувачу ОСОБА_3 копій постанов від 13.06.2018 про повернення виконавчих документів стягувачу (ВП № 45611225, № 45612543, № 49638343, № 49638322);

- визнано неправомірними та скасовано постанови старшого державного виконавця Московського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Машкіної І. О. від 13.06.2018 про повернення виконавчих документів стягувачу за виконавчими провадженнями № 45611225, № 45612543, № 49638343, № 49638322;

- визнано неправомірною діяльність державного виконавця Московського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області, в провадженні у якого знаходилися виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 15.07.2010 в сумі 514 984,89 грн. та судових витрат в сумі 1663,15 грн. і заборгованості за договором позики від 15.07.2010 в сумі 253 842,61 грн. та судового збору в сумі 1 269,21 грн., щодо невиконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.03.2014 у справі № 643/21380/13-ц та заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.06.2015 у справі № 643/12203/14-ц протягом розумного строку.

19.02.2020 року представник стягувача за довіреністю за виконавчими документами, ОСОБА_4 звернувся до Московського відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) із заявами про відновлення виконавчих проваджень, відкритих на підставі виконавчих документів:

виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова від 13.10.2014 у справі № 643/12203/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 15.07.2010 у розмірі 514984,89 грн.;

виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова від 10.09.2015 у справі № 643/21380/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 15.07.2010 в сумі 253842,61 грн.

Окрім того, 19.02.2020 р. ОСОБА_4 до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) були подані заяви про повернення виконавчих документів стягувачу.

За результатами розгляду вищевказаних заяв, 24.02.2020 головний державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Баранова В.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження за № 61336834 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 коштів у розмірі 253842,61 грн. та постанову про відкриття виконавчого провадження № 61336250 про стягнення коштів у розмірі 514984,89 грн.

Того ж дня, 24.02.2020 головний державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Баранова В.В. винесла постанови про повернення виконавчих документів стягувачу у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, головний державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранова В.В. прийняв постанову про стягнення виконавчого збору від 24.02.2020 ВП № 61336250 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 51498,49 грн., та постанову про стягнення виконавчого збору від 24.02.2020 ВП № 61336834 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25384,26 грн., з якими не погодився позивач та оскаржив останні до суду.

На виконання вищевказаних постанов державний виконавець винесла постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 61373973 та ВП № 61373757. Підставою для відкриття таких виконавчих проваджень державний виконавець зазначає оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору.

Суд відзначає, що спірні правовідносини склались з приводу виконання рішення суду, а відтак при розв`язанні спору слід виходити з положень Закону України Про виконавче провадження, згідно з ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 VIII від 02.06.2016 (далі Закон № 1404), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ доказів надіслання рекомендованим поштовим відправленням Боржнику копій постанов про відкриття виконавчих проваджень ВП № 61373973 та ВП № 61373757 від 24.02.2020 року, надані відповідачем копії вказаних виконавчих проваджень не містять.

Згідно з правовим висновком, що викладений у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі №520/987/19, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції Верховний Суд вказав:

« 61. Крім того, суд першої та апеляційної інстанції також зазначили, що не направлення постанови про відкриття не є обставиною, що створює перешкоди чи позбавляє боржника можливості добровільно виконати рішення суду на будь-якій стадії виконавчого провадження та подати державному виконавцю докази такого виконання.

62. Однак Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанції, оскільки, законодавством покладено обов`язок на державного виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених Законом на останніх. Така вимога Закону обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.

Дана позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі № 810/5107/14, від 10 травня 2018 року у справі № №826/4030/16».

Крім того, суд зазначає, що відповідно ч.1 ст.27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ст.10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини другої статті 27, якою передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів та частини третьої статті 40 Закону N 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Так, положення частини третьої статті 40 Закону N 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Натомість, як вказував суд вище, частина перша статті 27 Закону N 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір за примусове виконання рішення, тобто державним виконавцем мають бути вжиті заходи його примусового виконання.

Крім того, пункт 22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Інструкція) встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Виходячи зі змісту наведених вище норм ч. 1 ст. 27 Закону та Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак, законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Як установив суд у цій справі, з матеріалів виконавчих проваджень убачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчими листами Московського районного суду м. Харкова від 13.10.2014 у справі № 643/12203/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 15.07.2010 у розмірі 514984,89 грн. та від 10.09.2015 у справі № 643/21380/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 15.07.2010 в сумі 253842,61 грн., а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суми, зазначені у вказаних виконавчих листах.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірних постановах, а отже, такі постанови не відповідають вимогам статті 27 Закону N 1404-VIII.

Отже, позаяк за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення, то, у разі їх не вчинення та не виконання рішення, стягнення у такому випадку з боржника є протиправним.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За статтею 90 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладене вище в сукупності, суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень за правилами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів юридичну правильність і фактичну обґрунтованість спірних рішень.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (майдан Захисників України, 7/8, 10 поверх, м. Харків, 61001, ) про скасування постанов задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 24.02.2020 ВП № 61336250, яку винесла головний державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранова В.В.

Скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 24.02.2020 ВП № 61336834, яку винесла головний державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранова В.В.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1681, 60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (майдан Захисників України, 7/8, 10 поверх, м. Харків, 61001, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13.11.2020 року.

Суддя Бадюков Ю.В.