Справа № П/811/1668/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року

м. Київ

справа № П/811/1668/16

адміністративне провадження № К/9901/41423/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 (суддя - Р.І. Брегей) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 (колегія суддів: І.Ю. Добродняк, Н.А. Бишевська,

Я.В. Семененко) у справі №П/811/1668/16 за позовом Публічного акціонерного сільськогосподарського товариства «Надія» до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне сільськогосподарське товариство «Надія» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, а. с.106) просило:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.06.2016 № ;

- визнати протиправними та скасувати від 23.06.2016 № в частині визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість та застосованої штрафної санкції на загальну суму 12115,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем правомірно задекларовано суму податку на додану вартість у відповідності до спеціального режиму оподаткування. Товариство не є зареєстрованим виробником посівного матеріалу, однак мало намір ним стати, внаслідок чого отриману передоплату під майбутній посівний матеріал правомірно задекларувало у відповідності до спеціального режиму оподаткування, тому збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням від 23.06.2016 № є безпідставним. З приводу податкового повідомлення-рішення від 23.06.2016 № позивач погоджується з висновками контролюючого органу про подвійне відображення в податковій декларації з податку на додану вартість за спеціальним режимом оподаткування за жовтень 2014 року суми податку на додану вартість в сумі 5567,67 грн. по взаємовідносинах з контрагентом-продавцем ПП «Окко-Бізнес-Контракт», проте не погоджується із рештою суми визначеного відповідачем грошового зобов`язання та розміром застосованої штрафної санкції, вважає правомірним визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 5567,67 грн. та нарахування штрафної санкції в розмірі 25% - 1391,92 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.04.2017, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 23 червня 2016 року, яким Публічному акціонерному сільськогосподарському товариству «Надія» збільшено суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість на 566667 грн. та накладено штрафну санкцію - 283334 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 23 червня 2016 року, яким Публічному акціонерному сільськогосподарському товариству «Надія» збільшено суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість на 12717 грн. та накладено штрафну санкцію - 6358 грн., в частині визначення грошового зобов`язання у сумі 7149,33 грн. та застосування штрафної санкцій - 4966,08 грн..

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції зауважив, що податок на додану вартість позивач включив до зобов`язань скороченої декларації з податку на додану вартість, будучи сільськогосподарським виробником. При цьому, не отримавши дозвіл на вирощення посівного матеріалу, повернув кошти покупцю продукції у повному обсязі, у зв`язку із чим товариство провело коригування зобов`язань у скороченій декларації після проведення перевірки. Відносно порядку формування податкового кредиту, суди зауважили, що контрагентом позивача податкові накладні були виписані, а тому з боку позивача відсутні порушення правил формування податкового кредиту та підстав для подачі товариством заяви про відмову постачальника надати податкову накладну.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм процесуального права.

Письмового відзиву на вказану касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає перегляду даної справи.

Пеpеглянувши судові pішення в межах касаційної скаpги, пеpевіpивши повноту встановлення судами фактичних обставин спpави та пpавильність застосування ними норм матеpіального та процесуального пpава, Верховний Суд дійшов висновку пpо відсутність підстав для задоволення касаційної скаpги, з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Кіровоградською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПАСТ «Надія» з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.06.2013 по 31.12.2015 та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015, за результатами якої складений акт від 08.06.2016 № 28/11-23-14- 02/03756690.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 185.1 ст.185 и. 187.1 ст. 187. п.209.2, п.209.7. п.209.17 ст.209 Податкового Кодексу України, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання за загальними правилами оподаткування в Податковій декларації з ПДВ 0110 «Загальна», що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 566667 грн. в т.ч.: за листопад 2015 року на суму 566667 грн.;

- п. 198.1, п. 198.3, н.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201, п. 209.2. п. 209.15.1 ст.209 ПК України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Мінфіну України від 23 вересня 2014 року № 966, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.10.20142014 за №1267/26044, внаслідок чого:

1) завищено податкове зобов`язання в податковій декларації з ПДВ 0121 «Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства» на загальну суму 2 223 334 грн. в т.ч.: за листопад 2015 року на суму ПДВ 566 667 грн.; за грудень 2015 року на суму ПДВ 1 656 667 грн.;

2) завищено податковий кредит з ПДВ в податковій декларації з ПДВ 0121 «Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства», що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 12717 грн., в т.ч. за наступні податкові періоди: за серпень 2013 року на суму ПДВ 2220 грн.; за листопад 2013 року на суму ПДВ 3287 грн.; за жовтень 2014 року на суму ПДВ 5568 грн.; за листопад 2014 року на суму ПДВ 1642 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.06.2016:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 566667,00 грн. та за штрафними санкціями 283334,00 грн.

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 12717,00 грн. та за штрафними санкціями 6358,00 грн.

За висновками відповідача позивач, мав задекларувати податкові зобов`язання щодо взаємовідносин з ТОВ «Батьківщина» не у скороченій декларації з податку на додану вартість, а у загальній, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу не отримав дозволу на вирощення посівного матеріалу та не був виробником посівного матеріалу у розумінні ст.12 Закону України «Про насіння і садивний матеріал». Також, відповідач зауважив про завищення позивачем податкового кредиту, в тому числі, з ПП «Деол Трейд» на суму 12717 грн., у зв`язку із відсутністю проведеного розрахунку коригування по операціях за 07, 11 місяць 2013 року і 11 місяць 2014 року.

Вважаючи незаконними вищевказані податкове повідомлення-рішення № повністю та № в частині 12115,41 грн., ПАСТ «Надія» звернулось до адміністративного суду з даним позовом, що був задоволений.

Разом з тим, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу відповідача в межах її доводів, вважає висновки судів передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України.

Статтею 209 Податкового кодексу України (чинною на час виникнення спірних правовідносин) для сільськогосподарських товаровиробників запроваджено пільговий режим оподаткування в частині податку на додану вартість, який передбачає підтримку сільськогосподарських товаровиробників шляхом направлення сум податку на додану вартість, що визначені ними для сплати до бюджету, на розвиток сільськогосподарської галузі.

Так, спеціальним режимом оподаткування передбачено, що сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей (пункт 209.2 статті 209 Кодексу).

Водночас у відповідності до пункту 209.7 статті 209 ПК України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб`єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Згідно з пунктом 15-2 підрозділу 2 Перехідних положень ПК України тимчасово до 31.12.2017 включно від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 00 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників.

Як вбачається з встановлених судами обставин, що відповідає виявленим відповідачем під час перевірки фатам, результатами аналізу оборотно-сальдової відомості по бухгалтерських рахунках 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками». 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», 6811 «Розрахунки за одержаними авансами н національній валюті» за 2015 рік встановлено, що за період жовтень-грудень 2015 року на рахунок ПАСТ «Надія» надійшла попередня оплата за посівний матеріал на загальну суму 13340000 грн., в т. ч. ПДВ 2223333,33 грн., серед яких попередня оплата від ТОВ «Батьківщина» за платіжним дорученням від 27.11.2015 № 36 на суму 3400000 грн. з призначенням платежу - «попередня оплата за посівний матеріал сої згідно договору б/н від 27.11.15».

Позивачем як продавцем укладено договори з наступними контрагентами-покупцями:

- з ТОВ «Батьківщина» - договір купівлі-продажу від 27.11.2015 на сою посівну на суму 3 400 000 грн., у т. ч. ПДВ 566 666,67 грн.;

- з ТОВ «Батьківщина» - договір купівлі-продажу від 25.12.2015 на насіння соняшника на суму 1550000 грн., у т. ч. ПДВ 258333,33 грн.;

- з СТОВ «Іскра» - договір купівлі-продажу від 29.12.2015 на посівний матеріал пшениці на суму 700000 грн., у т. ч. ПДВ 1166666,67 грн.;

- з ТОВ фірмою «Олто» - договір купівлі-продажу від 23.12.2015 на пшеницю посівну на суму 1 000 000 грн., у т. ч. ПДВ 166666,67 грн.;

- з ТОВ фірмою «Олто» - договір купівлі-продажу від 29.12.22015 на пшеницю посівну на суму 890000 грн., у т. ч. ПДВ 148333,33 грн.;

- з СТОВ «Тясмин» - договір купівлі-продажу від 17.12.2015 на пшеницю посівну на суму 1800000 грн., у т. ч. ПДВ 300000 грн.;

- з СТОВ «Тясмин» - договір купівлі-продажу від 25.12.2015 на насіння соняшника на суму 2 000 000 грн., у т. ч. ПДВ 3333333,33 грн.;

- з СТОВ «Надія» - договір купівлі-продажу від 22.12.2015 на пшеницю посівну на суму 2 000 000 грн., у т. ч. ПДВ 3333333,33 грн..

При цьому за ідентичними умовами цих договорів передача товару у власність покупця мала здійснюватися партіями в термін 365 календарних днів з моменту надходження коштів в розмірі 100 % загальної вартості на розрахунковий рахунок продавця.

Разом з тим, перевіркою встановлено, що ПАСТ «Надія» в перевіреному періоді не було виробником посівного матеріалу.

Як вважає відповідач, операції з отримання попередньої оплати від контрагентів-покупців за продукцію не власного виробництва (посівний матеріал пшениці та соняшнику) на загальну суму 8283334 грн. звільняються від оподаткування, а саме: ТОВ «Батьківщина» (посівний матеріал соняшника) на суму 1291667 грн.; СТОВ «Іскра» (посівний матеріал пшениці) на суму 583333,33 грн., СТОВ «Надія» (посівний матеріал пшениці) на суму 1666667 грн., ТОВ фірма «Олто» (посівний матеріал пшениці) на суму 1575000 грн.; СТОВ «Тясмин» (посівний матеріал соняшника, пшениці) на суму 3166667 грн.

Отже, зазначені операції мають відображатись в рядку 5 «Операції, які звільнені від оподаткування» податкової декларації з ПДВ 0110 «Загальна»; операції з отриманням попередньої оплати від ТОВ «Батьківщина» за посівний матеріал сої (товарна позиція ) на суму 2833335 грн., крім того ПДВ на суму 566667 грн. повинні відображатись в рядку 1 податкової декларації з ПДВ 0110 «Загальна», тому позивачем занижено податкові зобов`язання за загальними правилами оподаткування в Податковій декларації з ПДВ 0110 «Загальна», що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 566667 грн., в т. ч. за листопад 2015 року на суму 566667 грн.

Оцінюючи відповідні висновки податкового органу, суди попередніх інстанцій зазначили про на неврахування податковим органом того, що позивач не отримавши відповідного дозволу на вирощування посівного матеріалу в 2016 році повернув ТОВ «Батьківщина» отримані ним в якості авансу кошти згідно договору б/н від 13.11.2015, повідомивши при цьому такого контрагента про зміну ним в реквізитах платіжного доручення №36 від 27.11.2015 номер та дату такого договору.

При цьому, Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що згідно наявних матеріалів справи між позивачем та ТОВ «Батьківщина» було укладено два договори, а саме договір купівлі-продажу від 27.11.2015 на сою посівну на суму 3 400 000 грн., у т. ч. ПДВ 566 666,67 грн., з ТОВ «Батьківщина» - договір купівлі-продажу від 25.12.2015 на насіння соняшника на суму 1550000 грн., у т. ч. ПДВ 258333,33 грн. Договір від 13.11.2015 не був предметом податкової перевірки, та про його існування не повідомлявся податковий орган після направлення позивачу відповідного запиту.

Вказана обставина не врахована судами попередніх інстанцій, хоча, як то прослідковується із встановлених судами обставин, ціна та вага продукції є ідентична в таких угодах за виключенням виду такої продукції, в договорі від 27.11.2015 - соя, а в договорі від 13.11.2015 - соняшник, тобто технічної культури товарної позиції 1206 00 згідно з УКТ ЗЕД, операції по якій звільняються тимчасово від оподаткування.

Суд касаційної інстанції відзначає, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що відповідний договір від 27.11.2015 відсутній в матеріалах справи, сума зобов`язання по якому платіжним дорученням була перерахована і оформлена банком 27.11.2015. Про помилку в такому платіжному дорученні, в реквізитах «Призначення платежу» ТОВ «Батьківщина» повідомило позивача листом також 27.11.2015.

Згідно з п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення платник заповнює так, щоб надати повну інформацію про платіж і документи, на підставі яких перераховуються кошти. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

У відповідності до приписів пункту 23.1 статті 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-III (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2346-III) платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання.

Відповідно до приписів пункту 23.4 статті 23 названого Закону Ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів.

Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором.

Разом з тим, у відповідності до приписів пункту 30.1 статті 30 Закону №2346-III 30.1. переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Згідно із пунктом 30.2. статті 30 Закону №2346-III банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов`язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

На підставі вказаних приписів, можна зробити висновок про можливість звернення платника до обслуговуючого банка із заявою про відкликання коштів, в тому числі з підстави допущення ним помилки у реквізитах «Призначення платежу» за умови не списання суми коштів з його рахунка та зарахування суми переказу на рахунок одержувача.

Вказані обставини не були предметом судового розгляду, однак на думку Верховного Суду мають значення для правильного вирішення справи.

Судам необхідно дослідити лист від 27.11.2015 яким ТОВ «Батьківщина» повідомляє позивача про помилковість реквізитів «Призначення платежу» в згадуваному платіжному дорученні, на підставі якого відповідна сума коштів була повернута позивачем на підставі іншого платіжного доручення №477 від 13.06.2016, як попередньої оплати відповідно до іншого договору від 13.11.2015.

Відтак, залишилась недосліджена судами попередніх інстанцій обставина, що такі кошти були повернуті позивачем в рамках договору від 13.11.2015 лише 13.06.2016, тобто після проведеної відповідачем податкової перевірки, з урахуванням розрахунку коригування №80/2 від 13.06.2016 до податкової накладної від 27.11.2015 №876/2 (т.1, а.с.82). Хоча згідно наявної копії такого коригування, позивачем змінено номенклатуру товару з сої посівної на насіння соняшника. В такому випадку необхідно з`ясувати позицію позивача щодо наміру продати сою, а не насіння соняшника саме згідно договору від 27.11.2015, а не від 13.11.2015, та вирішити питання необхідності повернення позивачем коштів по останньому договору, якщо ним декларовано, лише зміна товару, а не його повне повернення.

Окрім того, Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу, що пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Зазначена норма зобов`язує платника податку надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою уточнюючого розрахунку, чинного на час подання, або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь-який наступний податковий період.

Пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Отже, пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України встановлено обмеження щодо подачі уточнення показників поданої звітності лише у разі проведення документальної планової або позапланової перевірки.

При цьому право подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації саме до моменту прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення має платник у випадках отримання акту камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків.

Вказана правова позиція вже висловлювалась Верховним Судом під час вирішення аналогічних правовідносин, зокрема у постанові від 13.06.2019, справа №820/5299/17, провадження №К/9901/47016/18 та у постанові від 19.09.2019, справа №815/4013/14, адміністративне провадження №К/9901/26082/18.

Не погоджується також Суд касаційної інстанції із висновками судів попередніх інстанцій в частині правомірності відображення позивачем 7149,33 грн. у складі податкового кредиту за наслідками господарських операцій з ПП «Деол Трейд», що підтверджується відповідними податковими накладними, які були виписані саме таким контрагентом, здійснивши посилання на їх знаходження в матеріалах справи, - а.с. 88, 89 та 91. Ознайомившись із такими податковим накладними, Верховний Суд відзначає, що вони були виписані ПП «ОККО-Бізнес», тобто іншим суб`єктом господарювання, але суми ПДВ по яким співпадають.

Так, Суд розглядаючи дану справу, вважає за необхідне зазначити, що дотримання податкової дисципліни позивача можливо встановити, в рамках виявлених правопорушень відповідачем в акті перевірки, за умови належної оцінки реальності (завершеності) вказаних правовідносин позивача з названими контрагентами, що може бути підтверджено належно сформованими, дійсними документами первинного та бухгалтерського обліку, обов`язковість ведення яких прямо покладено на суб`єктів господарювання.

Такий висновок, зумовлений приписами ПК України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Верховний Суд наголошує, що предметом судового аналізу під час розгляду подібних спорів мали бути наступні документи первинного обліку, зокрема видаткові/податкові накладні, товарно-транспортні накладні, акти приймання виконаних робіт (послуг), касові ордери (прибуткові та видаткові), рахунки-фактури (інвойси), бухгалтерські довідки, та інші документи, що підтверджували здійснення господарської операції.

При цьому відповідні первинні документи мають відповідати вимогам, які закріплені приписами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно із яким первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 названого Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи, що рішення судів мають суперечливі висновки, а певні фактичні обставини залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, та з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), що виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області задовольнити частково, постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва С.С. Пасічник