Справа № 320/5455/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 року справа № 320/5455/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В. розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на службі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) із позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі ГУ НП у Київській області) з вимогами:

визнати протиправним і скасувати наказ начальника ГУ НП у Київській області від 28 травня 2020 року №149 о/с «По особовому складу», відповідно до якого було звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі пункту 6 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

поновити ОСОБА_1 на роботі, а саме на службі в поліції;

стягнути з ГУ НП у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28 травня 2020 року по день поновлення на роботі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №320/5455/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, витребувано докази у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновок службового розслідування про вчинення ним дисциплінарного проступку, несумісного з продовженням служби в поліції, є безпідставним.

Позивач стверджує, що дисциплінарна відповідальність має суто індивідуальний характер і не застосовується до осіб, вину яких не доведено у встановленому законом порядку, зокрема за наслідками дисциплінарного провадження.

У контексті викладеного позивач доводить, що дисциплінарне стягнення до нього було застосовано за проступки, допущені іншими службовими особами, та порушення обов`язків, які на нього ніколи не покладалися.

Зокрема позивач заперечує щодо висновків службового розслідування щодо порушення ним порядку реєстрації осіб, доставлених до підрозділу поліції, посилаючись на те, що чинними нормативними актами, що регулюють порядок проходження служби в поліції, такі обов`язки покладаються на чергових або інших осіб, визначених начальником. За доводами позивача обов`язків чергового у день стверджуваного порушення він не виконував і його безпосереднім начальником таких наказів не приймалося.

Позивач також заперечує щодо висновків службового розслідування в частині застосування службового транспорту для цілей, не пов`язаних з виконанням своїх обов`язків як поліцейського, зазначаючи, що 23 24 травня 2020 року службовий транспорт використовував виключно для реагування на повідомлення чергової частини, що відповідає призначенню службового транспорту.

У частині, що стосується висновків службового розслідування про порушення статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 3, 7, 8, 18, 37, 64 Закону України «Про Національну поліцію, то позивач зазначає, що положеннями вказаних статей визначені основні обов`язки поліцейського, яких він завжди дотримувався і конкретних фактів порушення яких безпосередньо ним під час службового розслідування встановлено не було.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що у зв`язку з надходженням до ГУ НП у Київській області повідомлення про факт зґвалтування особи, який мав місце в Кагарлицькому відділенні поліції Обухівського відділу поліції ГУ ПН у Київській області було призначено службове розслідування, за наслідками якого встановлено факти нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження з цивільними особами, які були доставлені працівниками поліції до зазначеного підрозділу поліції, вживання працівниками поліції під час несення служби алкогольних напоїв, порушення вимог нормативно-правових актів, якими визначений порядок проходження служби в поліції та основні обов`язки поліцейських.

Як зазначив відповідач, суть дисциплінарних проступків, у яких звинувачується позивач, полягає в порушенні порядку реєстрації осіб, доставлених до підрозділу поліції, неповідомленні керівництва Кагарлицького відділення поліції про виявлення факту порушення поліцейським прав громадян, нелюдському поводженні з ними; неінформуванні його про виявлені порушення в частині незаконного застосування до цивільних громадян спеціальних засобів та в частині факту вживання поліцейськими алкогольних напоїв у приміщенні Кагарлицького відділення поліції; використанні службового автомобіля не за призначенням.

За доводами відповідача висновки службового розслідування щодо порушення позивачем службової дисципліни підтверджуються сукупністю зібраних під час службового розслідування доказів, зокрема письмовими поясненнями посадових осіб Кагарлицького відділення поліції та осіб, потерпілих від їхніх протиправних дій.

Відповідач уважає, що дисциплінарні проступки, допущені позивачем, з огляду на їхній характер та обставини, за яких вони вчинялися, несумісні з продовженням служби в поліції, у зв`язку з чим уважає, що ним було обґрунтовано звільнено позивача зі служби в порядку виконання дисциплінарного стягнення.

У судових засіданнях представниками сторін було підтримано викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву правові позиції.

У судовому засіданні 30 жовтня 2020 року представником позивача було заявлено клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача вирішення зазначеного клопотання залишив на розсуд суду. Наполягав на необґрунтованості позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши думку сторін, враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність визначених у статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України перешкод для розгляду справи, суд вирішив продовжити її розгляд у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов і відзив на нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом ГУ НП у м. Києві від 31 жовтня 2018 року №1097 о/с ОСОБА_1 було прийнято на службу в поліції та призначено на посаду оперативного уповноваженого Сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами Відділу кримінальної поліції Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві.

Наказом ГУ НП у м. Києві від 17 січня 2020 року №33 о/с ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження служби до ГУ НП у Київській області (т.2, а.с. 64).

Наказом ГУ НП у Київській області від 24 січня 2020 року ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого Сектору кримінальної поліції Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції ГУ ПН у Київській області (далі Кагарлицьке ВП) (т.1, а.с. 47).

24 травня 2020 року до Обухівського ВП ГУ НП у Київській області надійшла інформація про зґвалтування працівниками Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП у Київській області громадянки П., у зв`язку з чим наказом ГУ НП у Київській області від 25 травня 2020 року №853 призначено службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни керівництвом та працівниками Кагарлицького ВП (т.1, а.с. 68).

За результатами службового розслідування складено висновок, який 27 травня 2020 року затверджено начальником ГУ НП у Київській області (далі Висновок службового розслідування; т.1, а.с. 119-215).

Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 23 травня 2020 року заступив на добове чергування у складі слідчо-оперативної групи Кагарлицького ВП.

23 травня 2020 року ОСОБА_1 разом із слідчою Слідчого відділення Кагарлицького ВП лейтенантом поліції ОСОБА_2 , оперуповноваженим Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП ОСОБА_3 , начальником Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП ОСОБА_4 , оперуповноваженим Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП ОСОБА_5 , оперуповноваженим Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП Леваднюком Я.О. прибули на виклик ОСОБА_6 , яка о 07 год 15 хв звернулася до Кагарлицького ВП з повідомленням про вчинення крадіжки з магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході перевірки працівниками Кагарлицького ВП повідомлення ОСОБА_6 на спецлінію « 102» ГУ ГП у Київській області від ОСОБА_7 надійшло повідомлення про вчинення крадіжки бензомоторної коси марки «Forte» та бензопили марки «Husqvarna».

Для перевірки звернення ОСОБА_6 направлено слідчо-оперативну групу у складі слідчої Слідчого відділення Кагарлицького ВП ОСОБА_8 та старшого інспектора-криміналіста Слідчого відділення Кагарлицького ВП Спичака В.І.

Службовим розслідуванням установлено, що на виклик ОСОБА_6 також прибули ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 .

Під час перевірки звернення ОСОБА_6 вказаними працівниками Кагарлицького ВП було з`ясовано, що до вчинення крадіжок з магазину та інструментів можуть бути причетні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перед цим знаходилися за місцем проживання ОСОБА_7 разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Службовим розслідуванням установлено, що доставивши ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до Кагарлицького ВП, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 вказаних осіб в Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених не зареєстрували.

Під час службового розслідування з`ясовано, що ОСОБА_1 опитав ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , після чого в період часу з 19 год 00 хв по 21 год 00 хв відпустив ОСОБА_11 . Водночас ОСОБА_10 без оформлення будь-яких процесуальних документів щодо затримання залишився перебувати на третьому поверсі Кагарлицького ВП біля службових кабінетів працівників Сектору кримінальної поліції.

Опитаний у ході службового розслідування ОСОБА_10 пояснив, що 23 травня 2020 року близько 11 год 00 хв його разом з ОСОБА_14 було доставлено до Кагарлицького ВП, де в одному з кабінетів чотири працівника поліції звинуватили його в скоєнні крадіжки та змушували надати неправдиві покази проти ОСОБА_15 та ОСОБА_12 . Після того як він відмовився спілкуватися з працівниками поліції без адвоката, останні почали наносити йому численні удари руками та ногами по тілу, надягали протигаз, погрожували йому зґвалтуванням та пістолетом.

ОСОБА_10 також повідомив, що через деякий час до кабінету, в якому він перебував, завели ОСОБА_12 , де їй також завдавали ударів по обличчю, силоміць одягали протигаз та чинили психологічний тиск на неї з метою отримання неправдивих показань щодо вчинення крадіжки.

ОСОБА_10 пояснив, що після надання згоди дати неправдиві показання, його вивели в коридор та прикували кайданками до батареї на третьому поверсі, а ОСОБА_12 завели в інший кабінет поруч з ним, де він чув як вона кричала від болю.

Як зазначив ОСОБА_10 у письмових поясненнях, далі один з чоловіків, який знущався з нього, завів його до кабінету на третьому поверсі, власноручно склав від його імені письмові покази щодо крадіжки, які він підписав, після чого один з працівників поліції відвіз його додому.

Службовим розслідуванням також установлено, що 23 травня 2020 року близько 17 год 00 хв на вимогу начальника Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП Кузіва М.Б. до Кагарлицького ВП прибула ОСОБА_12 , запис про що до Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених також не здійснено.

ОСОБА_4 доставив ОСОБА_12 на третій поверх Кагарлицького ВП, після чого зайшов разом із нею до службового кабінету ОСОБА_1 .

Допитана як потерпіла у кримінальному провадженні 0000839 ОСОБА_12 пояснила, що прибула до Кагарлицького ВП за наказом ОСОБА_4 , де останній в одному із службових кабінетів зірвав з неї окуляри, захисну маску та наказав зняти куртку. Розпитуючи про обставини крадіжки в магазині, що знаходиться в с. Стави, ОСОБА_4 наказав іншому працівникові поліції принести протигаз, якого одягнув їй на голову, закриваючи отвір, через який мало надходити повітря.

На спроби ОСОБА_12 зняти протигаз ОСОБА_4 наказав працівникові поліції, який його приніс, тримати її за руки. Під час зазначених дій ОСОБА_4 вдарив її по обличчю, розбивши їй ніс. Потім ОСОБА_4 за допомогою шкіряного паску пристебнув ОСОБА_12 до стільця та почав затискати пасок, унаслідок чого ОСОБА_12 не могла дихати.

Після вказаних дій ОСОБА_4 вивів ОСОБА_12 у коридор та прикував її кайданками до батареї, а сам почав ходити по кабінетам.

Далі в коридорі з`явився працівник поліції на ім`я ОСОБА_16 (як установлено службовим розслідуванням старший лейтенант поліції ОСОБА_5 ) разом з пакетом білого кольору, в якому були коньяк та курка. Побачивши ОСОБА_12 , старший лейтенант поліції ОСОБА_5 сказав їй, що вона «буде його і він її розірве».

Через деякий час ОСОБА_4 завів ОСОБА_12 до себе в кабінет, де вимагаючи зізнатися у причетності до вчинення крадіжки з магазину в с. Стави., погрожував їй предметом, схожим на пістолет.

Потім ОСОБА_4 завів ОСОБА_12 до службового кабінету старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , де ОСОБА_5 , спустивши із себе штани, наказав ОСОБА_12 сісти поруч з ним на дивані.

Як пояснила ОСОБА_12 , ОСОБА_5 декілька разів проти її волі вчиняв щодо неї дії сексуального характеру.

Після цього, зателефонувавши невідомій особі, щоб ОСОБА_12 відвезли додому, ОСОБА_5 почав погрожувати їй вбивством, якщо вона комусь розкаже про все, що відбувалося.

Вийшовши на вулицю, ОСОБА_5 сів у автомобіль марки «DAEWOO» та поїхав. Водночас ОСОБА_12 зателефонувала ОСОБА_17 та попросила її забрати, після чого той відвіз її спочатку до матері, а потім до місця її проживання.

Відповідно до довідки КНП ОРР «Обухівська центральна районна лікарня» від 25 травня 2020 року №2439 ОСОБА_12 було діагностовано забій грудної клітини та м`яких тканин шиї, забійна гематома м`яких тканин лівого плеча та лівого стегна.

23 травня 2020 року близько 20 год 00 хв, після встановлення обставин події за повідомленням про можливе зґвалтування працівниками поліції ОСОБА_12 , було здійснено огляд внутрішнього двору Кагарлицького ВП, де під вікнами службових кабінетів майора поліції ОСОБА_4 та лейтенанта поліції ОСОБА_1 виявлено жіночу куртку білого кольору, три сумки з протигазами, на одній з яких була прикріплена бирка з надписом « ОСОБА_5 » та протигаз із плямами бурого кольору, схожими на кров.

ОСОБА_1 , опитаний в межах службового розслідування та допитаний як свідок у кримінальному провадженні №0001061, пояснив, що 23 травня 2020 року заступив на добове чергування у складі слідчо-оперативної групи.

Того ж дня близько 08 год 30 хв він у складі слідчо-оперативної групи виїхав на виклик щодо крадіжки в магазині в с. Стави Кагарлицького району. Під час проведення слідчих дій за вказаним викликом надійшло ще одне повідомлення про вчинення крадіжки з приватного домоволодіння. За наслідками відпрацювання вказаних повідомлень стало відомо, що до крадіжок ймовірно причетні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також місце їхнього перебування.

Відшукавши вказаних осіб, їм було запропоновано прибути до Кагарлицького ВП для з`ясування обставин, на що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 погодилися.

ОСОБА_1 підтвердив, що в Кагарлицькому ВП ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не реєстрували.

ОСОБА_1 зазначив, що в під час опитування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вони зізналися в причетності до скоєння крадіжок та вказали на місцезнаходження викрадених речей. Як зазначає ОСОБА_1 , після отримання зізнань ОСОБА_10 та ОСОБА_11 майор поліції ОСОБА_4 , лейтенант поліції ОСОБА_9 та старший лейтенант поліції ОСОБА_5 почали розпивати спиртні напої, а він знову продовжував опитувати ОСОБА_11 , тоді як ОСОБА_10 у цей час чекав у коридорі.

Закінчивши опитувати ОСОБА_11 , ОСОБА_1 близько 22 год 00 хв відпустив його додому. Проводячи ОСОБА_11 до виходу, він зустрів майора поліції ОСОБА_4 разом із жінкою на ім`я ОСОБА_18 .

Повернувшись на третій поверх відділення поліції, майор поліції Кузів М.Б. попросив ОСОБА_1 відчинити свій службовий кабінет, після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_18 зайшли до кабінету.

Як зазначив ОСОБА_1 , він у свою чергу почав опитувати ОСОБА_10 , проте о 23 год 00 хв йому зателефонував черговий та повідомив про необхідність виїзду на виклик.

Повернувшись з виклику, ОСОБА_1 помітив сплячого в коридорі ОСОБА_10 , Нелю, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 та майора поліції ОСОБА_4 . Однак, що відбувалося на третьому поверсі ОСОБА_1 було невідомо. А невдовзі він знову відправився на виклик і не повертався до Кагарлицького ВП до 07 год 00 хв 24 травня 2020 року.

Повернувшись, ОСОБА_1 виявив на третьому поверсі сплячого на стільці ОСОБА_10 та продовжив допитувати його. 24 травня 2020 року близько 09 год 00 хв ОСОБА_1 вийшов з відділення поліції та направився до місця свого проживання, а ОСОБА_10 залишився у кімнаті прийому громадян.

Під час допиту ОСОБА_1 як свідка в кримінальному провадженні він підтвердив, що ОСОБА_10 був прикутий кайданками, які належать майору поліції ОСОБА_4 , до батареї на третьому поверсі відділення поліції.

Також, ОСОБА_1 пояснив, що близько 04 год 00 хв 25 травня 2020 року, йому зателефонував старший лейтенант поліції ОСОБА_5 та прохав підвезти його до місця проживання, на що він погодився.

Прибувши до Кагарлицького ВП, ОСОБА_1 побачив ОСОБА_5 , який стояв із дівчиною. ОСОБА_5 на службовому автомобілі марки «DAEWOO» номерний знак НОМЕР_1 було доставлено додому.

Відповідно до Висновку службового розслідування у діях оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП лейтенанта поліції ОСОБА_1 вбачаються порушення статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 3, 7, 8, 18, 37, 64 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 2 пункту 10 розділу VI розділу VIІІ Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 23 травня 2017 року № 440, статті 29 Конституції України, частини 4 статті 105 Закону України «Про Національну поліцію», статті 22 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 2 частини 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року № 848, пунктів 1, 2 розділу 3 Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07 вересня 2017 року № 757, що виразилося у нереєстрації доставлених осіб в Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, неповідомленні керівництва Кагарлицького відділення поліції про виявлення факту порушення поліцейським прав громадян, нелюдському поводженні з ними, невжитті всіх можливих заходів щодо припинення порушень, нестриманні колеги по службі від вчинення правопорушень, несприянні начальникові Кагарлицького відділення поліції в організації дотримання службової дисципліни, неінформуванні його про виявлені порушення як в частині незаконного застосування до цивільних громадян спеціальних засобів, так і в частині факту вживання поліцейськими алкогольних напоїв у приміщенні Кагарлицького відділення поліції, використанні службового автомобіля не за призначенням.

Наказом ГУ НП у Київській області від 27 травня 2020 року №334 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (т.1, а.с. 216-221).

Наказом ГУ НП у Київській області від 28 травня 2020 року №149 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (т.2. а.с. 118-119).

Уважаючи, що ГУ НП у Київській області протиправно застосувало до нього дисциплінарне стягнення та звільнило зі служби в поліції, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку оскаржуваним наказам, суд керується наступним.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі Закон №?580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських із виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону №?580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Частиною другою статті 19 Закону №?580-VIII передбачено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону №?580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут).

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частиною першою статті 13 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно з частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частин першої, другої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Частиною сьомою статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

У частині восьмій статті 19 Дисциплінарного статуту встановлено, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

З аналізу викладених положень чинного законодавства випливає, що зміст дисциплінарної відповідальності поліцейського полягає в обов`язку поліцейського, винного в порушенні службової дисципліни, понести визначене Дисциплінарним статутом стягнення.

Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

У спірних правовідносинах підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції був висновок відповідача про порушення позивачем:

підпункту 2 пункту 10 розділу VI розділу VIІІ Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 23 травня 2017 року № 440, що виразилося у нереєстрації доставлених осіб в Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених;

статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 3, 7, 8, 18, 37, 64 Закону №?580-VIII, статті 29 Конституції України, що виразилося у неповідомленні керівництва Кагарлицького ВП про виявлення факту порушення поліцейським прав громадян, нелюдському поводженні з ними, невжитті всіх можливих заходів щодо припинення порушень, нестриманні колеги по службі від вчинення правопорушень, несприянні начальникові Кагарлицького ВП в організації дотримання службової дисципліни, неінформуванні його про виявлені порушення як в частині незаконного застосування до цивільних громадян спеціальних засобів, так і в частині факту вживання поліцейськими алкогольних напоїв у приміщенні Кагарлицького відділення поліції;

частини 4 статті 105 Закону України «Про Національну поліцію», статті 22 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 2 частини 1 Постанови Кабінету міністрів України від 04 червня 2003 року № 848, пунктів 1, 2 розділу 3 Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07 вересня 2017 року № 757, що виразилося у використанні службового автомобіля не за призначенням.

Розглядаючи вказані порушення окремо та в сукупності, суд звертає увагу на таке.

Як встановлено у Висновку службового розслідування, 23 травня 2020 року позивач разом з начальником Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП Кузівом М.Б., оперуповноваженим Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП Сулимою С.С., оперуповноваженим Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП Леваднюком Я.О. здійснював перевірку звернень ОСОБА_6 щодо крадіжок, у ході чого було встановлено, що до вказаних правопорушень можуть бути причетні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

З Висновку службового розслідування вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були затримані та в супроводі позивача та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_9 доставлені до Кагарлицького ВП, де їх було опитано на предмет причетності до вчинення правопорушень, повідомлених ОСОБА_6 .

При цьому, як встановлено у Висновку службового розслідування, доставивши вказаних осіб до Кагарлицького ВП, ані позивач, ані інші працівники поліції, які супроводжували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , дій для реєстрації їх в Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених не вчиняли.

Порядок реєстрації осіб, які самостійно або з ініціативи працівників поліції прибули до підрозділу поліції, визначено Інструкцією з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 травня2017 року №440, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 червня 2017 року №750/30618 (далі Інструкція №440).

Підпунктом 2 пункту 10 розділу VI Інструкції №440 встановлено, що начальником територіального підрозділу поліції призначається одна або декілька посадових осіб, відповідальних за перебування затриманих у цьому підрозділі поліції. Відповідальними за перебування затриманих осіб не можуть бути слідчі. При розгляді обставин затримання або доставлення осіб до територіального підрозділу поліції необхідно дотримуватися таких вимог: усі без винятку особи, які затримані, доставлені, викликані працівниками поліції для складання матеріалів про адміністративні правопорушення, проведення процесуальних та слідчих (розшукових) дій, чи прибули з особистих або службових питань, реєструються в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених.

Отже, усі особи, які самостійно або в примусовому порядку прибули до відділення поліції, підлягають реєстрації Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених.

Доводи позивача про те, що Інструкція №440 регламентує організацію роботи чергової служби у відповідних підрозділах, водночас 23 травня 2020 року на нього не покладалося обов`язків чергового Висновку службового розслідування у цій частині не спростовують.

Суд зазначає, що із Висновку службового розслідування, пояснень ОСОБА_10 , відібраних у нього під час службового розслідування, пояснень та протоколу допиту як свідка позивача випливає, що ОСОБА_10 до Кагарлицького ВП було доставлено позивачем разом з іншими працівниками поліції, які здійснювали перевірку викликів щодо крадіжки.

Зокрема, як зазначив у своїх поясненнях ОСОБА_10 , «23 травня 2020 року близько 10 год 00 хв, п`ять осіб чоловічої статі без дозволу моєї матері та будь-яких пояснень незаконно проникли до мого житла, де застосували фізичну силу та силоміць посадили до автомобіля марки «DAEWOO Lanos». У подальшому ми приїхали до місця проживання [ ОСОБА_19 , де зазначені особи посадили його до «VOLKSWAGEN» і близько 11 год 00 хв привезли нас до Кагарлицького ВП».

У контексті викладеного суд зазначає, що відповідно до примітки 4, 5 додатку 11 «Журнал обліку доставлених, відвідувачів та запрошених» Інструкції №440 доставлені та запрошені у приміщенні органу (підрозділу) поліції супроводжуються працівником поліції, який їх доставив чи запросив. Після складання необхідних матеріалів на доставлену особу працівник поліції, який доставив особу до органу (підрозділу) поліції, проставляє у графі 7 «Час залишення органу (підрозділу) поліції. Ужиті стосовно доставленої особи заходи (складено протокол, відібрано пояснення тощо)» інформацію про вжиті стосовно неї заходи.

Таким чином, працівник поліції, який доставив до підрозділу поліцію особу, зобов`язаний супроводити її до чергової частини підрозділу поліції і переконатися в тому, що відомості про доставлену ним особу внесено до Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених. А за наслідком ужитих щодо неї заходів самостійно внести запис про їхній зміст до графи 7 Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених.

З матеріалів службового розслідування убачається, що позивач самостійно відбирав у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , пояснення, які оформив письмово (т.1, а.с. 131-133). Позивач у своїх поясненнях та під час допиту як свідка також не заперечував, що до ОСОБА_10 були застосовані спецзасоби (кайданки).

Водночас, ознайомившись із Журналом обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Кагарлицького ВП, судом встановлено, що будь-які записи про доставлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зміст ужитих щодо них заходів у ньому відсутні.

З урахуванням викладеного суд вважає, що матеріалами службового розслідування підтверджується викладений у ньому висновок про порушення позивачем підпункту 2 пункту 10 розділу VI Інструкції №440, що виразилося у нереєстрації доставлених осіб в Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених.

Щодо висновків службового розслідування про порушення позивачем статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 3, 7, 8, 18, 37, 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 29 Конституції України, частини 4 статті 105 Закону України «Про Національну поліцію», суд зазначає таке.

Як установлено службовим розслідуванням, відібравши письмові пояснення в ОСОБА_11 , позивач у період часу з 19 год 00 хв по 21 год 00 хв надав йому дозвіл покинути Кагарлицьке ВП. Водночас ОСОБА_10 без оформлення будь-яких процесуальних документів щодо затримання залишився перебувати на третьому поверсі Кагарлицького ВП біля службових кабінетів працівників Сектору кримінальної поліції. При цьому позивачеві було достеменно відомо про те, що ОСОБА_10 був прикутий кайданками начальника Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП Кузіва М.Б. до батареї на третьому поверсі, де, зокрема, знаходився службовий кабінет позивача; про вжиття ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 алкогольних напоїв; про перебування на третьому поверсі Кагарлицького ВП сторонньої особи ОСОБА_12 .

Суд зазначає, що під час допиту позивача як свідка у кримінальному провадженні, протокол якого був долучений до матеріалів службового розслідування, позивач надав пояснення такого змісту «…Після того як ОСОБА_20 та ОСОБА_21 зізналися у скоєному злочині ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 почали розпивати спиртні напої, а я у свою чергу пішов опитувати ОСОБА_25 , а ОСОБА_20 залишився чекати в коридорі. Після того як я допитав ОСОБА_21 його відпустили близько 22:00. Проводивши Омельченка з Кагарлицького ВП, я зустрів ОСОБА_4 разом з якоюсь дівчиною на ім`я ОСОБА_18 ». «…Я почав опитувати ОСОБА_20 ; близько 23:00 до мене зателефонував черговий, а саме ОСОБА_26 , який повідомив, що потрібно їхати на виклик. Я попросив ОСОБА_20 зачекати мене…». «…Після того як я повернувся з виклику <…> ОСОБА_20 спав на кріслі. Через декілька хв. мені знову зателефонував черговий і я знову поїхав на виклик…» «…Після мого виїзду на виклик на третій поверх я не піднімався, так як був виклик за викликом…». «…На останній виклик я виїжджав разом з ОСОБА_27 » «…Ми <…> направилися на оформлення ДТП з потерпілим, де пробули до 07:00 ранку [24 травня 2020 року]. Після приїзду ОСОБА_20 спав на кріслі, я його доопитував, підписав пояснення, після чого я відправився додому близько 09:00 [24 травня 2020 року]<…>, а ОСОБА_20 залишився у кімнаті відвідування громадян».

На запитання слідчого «Чи бачили ви як на 3-му поверсі у період часу з 18:00 23.05.2020 до 06:00 24.05.2020 в приміщенні Кагарлицького ВП до когось застосовувалися спеціальні засоби?» позивач відповів «Я бачив як ОСОБА_28 у дальньому лівому куті до труби кайданками був прикутий, які належать ОСОБА_4 …».

Вказані пояснення у контексті Висновку службового розслідування дають підстави стверджувати, що позивач щонайменше знав про те, що начальник Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП Кузів М.Б., розпивши разом з ОСОБА_5 алкогольні напої, прикував ОСОБА_10 до батареї в коридорі Кагарлицького ВП, і що в такому стані ОСОБА_10 знаходився у в ніч з 23 на 24 травня 2020 року.

Суд зазначає, що застосування посадовими особами поліції до осіб спеціальних засобів становить істотне втручання в їхні права, зокрема в право особистої недоторканності, свободу пересування, у зв`язку з чим таке втручання має бути законним, пропорційним та відповідати конкретній легітимній меті.

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, до якої він застосовується. Поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу після усунення причин та умов, з яким він був пов`язаним.

Загальні правила застосування спеціальних засобів визначені у частині третій статті 45 Закону №?580-VІІІ, пунктом першим якої передбачено, що кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; б) під час затримання особи; в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Суд погоджується з висновками службового розслідування про те, що спецзасоби (кайданки) до ОСОБА_10 були застосовані з грубими порушеннями вказаних правил.

У своїх поясненнях, наданих під час допиту та в межах службового розслідування, позивач наполягав на тому, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до Кагарлицького ВП прибули самостійно, прийнявши «запрошення» працівників поліції, що здійснювали перевірку повідомлень про крадіжки. Із пояснень позивача також випливає, що ОСОБА_10 , перебуваючи в Кагарлицькому ВП, не чинив опору позивачеві чи іншим працівникам поліції, погодився надати письмові пояснення на поставлені йому питання та не заперечував щодо вимоги позивача залишатися «чекати» в коридорі Кагарлицького ВП у ніч з 23 на 24 травня 2020 року, у той час коли позивач виконував інші свої обов`язки.

Таким чином, ніщо в тій обстановці не вказувало на те, що застосування начальником Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП ОСОБА_4 до ОСОБА_10 кайданок відповідало визначеним у статті 45 Закону №?580-VІІІ засадам.

Головним завданням поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку; охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидія злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Позивач, склавши Присягу працівника Національної поліції України, присягнув вірно служити Українському народові, дотримуючись Конституції України та законів України, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Суд зазначає, що позивач у силу своєї посади та рівня знань про проходження служби в поліції мав усвідомлювати, що застосування до ОСОБА_10 спецзасобів за викладених обставин було очевидно неадекватним і принижувало людську гідність.

Водночас, як установлено під час службового розслідування та не було спростовано позивачем під час розгляду справи, будь-яких дій, направлених на припинення такого, що принижує гідність поводження щодо цивільної особи позивач не вчиняв. Позивачем також не було повідомлено начальника Кагарлицького ВП про вживання іншими поліцейськими алкогольних напоїв під час безпосереднього виконання службових обов`язків.

Частиною четвертою статті 7 Закону №?580-VІІІ передбачено, що поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов`язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов`язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.

У разі виявлення таких дій поліцейський зобов`язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №?580-VIII поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я.

Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №?580-VIII, зобов`язує поліцейського, зокрема, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Отже, суд вважає, що матеріалами службового розслідування підтверджується висновок відповідача про порушення позивачем статті 1 Дисциплінарного статуту, статей 3, 7, 8, 18, 37, 64 Закону №?580-VIII, статті 29 Конституції України, що виразилося у неповідомленні керівництва Кагарлицького ВП про виявлення факту порушення поліцейським прав громадян, нелюдському поводженні з ними, невжитті всіх можливих заходів щодо припинення порушень, нестриманні колеги по службі від вчинення правопорушень, несприянні начальникові Кагарлицького відділення поліції в організації дотримання службової дисципліни, неінформуванні його про виявлені порушення як в частині незаконного застосування до цивільних громадян спеціальних засобів, так і в частині факту вживання поліцейськими алкогольних напоїв у приміщенні Кагарлицького ВП.

Щодо висновків службового розслідування про порушення позивачем частини 4 статті 105 Закону №?580-VIII, статті 22 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 2 частини 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року № 848, пунктів 1, 2 розділу 3 Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07 вересня 2017 року № 757, суд зазначає таке.

Як встановлено у Висновку службового розслідування, позивачем було використано службовий автомобіль «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 для доставлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 до місця його проживання.

Досліджуючи матеріали службового розслідування, на підставі яких комісією встановлені вказані обставини, судом було оглянуто письмові пояснення позивача, відібрані у нього 25 травня 2020 року під час службового розслідування (т.1, а.с. 169-170) та протокол допиту свідка від 24 травня 2020 року (т.1, а.с. 142-144).

У письмових поясненнях позивач зазначив, що «…близько 04:30 24 травня 2020 року мені зателефонував ОСОБА_5 та попросив підвезти його додому. Так як я разом з ОСОБА_27 прямував із заправки ВОГ на виклик <…> і нам було по дорозі я погодився. Коли під`їхали до райвідділку нас чекав Сулама С. <…>, [який] сів до нас в автомобіль , та ми його відвезли…».

Тотожні за змістом пояснення позивач надав під час допиту, протокол якого долучено до матеріалів службового розслідування, зазначивши, що під час відпрацювання ним виклику, пов`язаного з ДТП, до нього зателефонував оперуповноважений Сектору кримінальної поліції Кагарлицького ВП Сулима С.С., який попросив завезти його додому. Позивач під час допиту визнав, що, прямуючи на виклик, підвіз ОСОБА_5 додому на службовому автомобілі.

Таким чином, матеріалами службового розслідування підтверджується факт використання позивачем службового автомобіля для цілей, що не пов`язані з інтересами служби.

Частиною четвертою статті 105 Закону №?580-VIII передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань і повноважень може використовувати службові, у тому числі спеціалізовані, транспортні засоби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року №848 «Про впорядкування використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями» передбачено, що легкові автомобілі використовуються тільки для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю посадових осіб. Після кожної поїздки посадова особа, в розпорядження якої надано автомобіль, в подорожньому листі водія підтверджує особистим підписом час закінчення обслуговування.

Статтею 22 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

З урахуванням викладеного суд погоджується з висновками службового розслідування про порушення позивачем частини 4 статті 105 Закону №?580-VIII, статті 22 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 2 частини 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року № 848, пунктів 1, 2 розділу 3 Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07 вересня 2017 року № 757.

Суд вважає, що зібрані в межах службового розслідування докази та встановлені дисциплінарною комісією обставини в сукупності доводять невідповідність позивача високим вимогам до професійних і моральних якостей, якими повинен володіти поліцейський, і давали відповідачу підстави вважати, що позивач вчинив проступок, характер якого є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, ГУ НП в Київській області діяло обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення в повній мірі узгоджується зі значимістю вчиненого позивачем дисциплінарного проступку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що наказ ГУ НП у Київській області від 28 травня 2020 року №149 о/с є обґрунтованим, а обставин, які б давали підстави його скасувати, судом не встановлено.

Вимоги позивача про поновлення на службі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення зі служби та задоволенню не підлягають.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду 13.11.2020.

Суддя Кушнова А.О.