Справа № 400/4287/19
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 р. № 400/4287/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув за правилами спрощеного провадження в письмовому порядку адміністративну справу

за позовом:Приватного підприємства "ОНИКС -ОЙЛ", вул. Червоних Майовщиків, 15-Б, кв. 10,Миколаїв,54058

до відповідача 1:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001

відповідача 2:Головного управління ДФС у Одеській області, вул.Семінарська, 5 м.Одеса, 65044

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.08.2019 р. № 6, від 20.08.2019 р. № ,

ВСТАНОВИВ:

ПП "ОНИКС-ОЙЛ" (надалі-позивач або ПП "ОНИКС-ОЙЛ") звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (надалі-відповідач 1 або ГУ ДФС у Миколаївській області), Головного управління Державної фіскальної служби у Одеській області (наділі - відповідач 2 або ГУ ДФС у Одеській області) в якій просить:

- Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 19.08.2019 року, прийняте ГУ ДФС у Миколаївській області про застосування штрафних санкцій у розмірі 7852, 62 грн.;

- Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2019 року, прийняте ГУ ДФС у Одеській області про застосування штрафу у розмірі 250000,00 грн.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що висновки, зазначені в акті перевірки є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки відповідно до частини двадцятої статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами, господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. ПП "ОНИКС-ОЙЛ" 26.06.2019 року було сплачено вартість ліцензії, подано заяву про та копії документів на отримання ліцензії на роздрібну торгівлю паливом. Також позивач в обґрунтуванні своїх позовних вимог зазначив, що за результатами роботи інвентаризаційної комісії 09.07.2019 року складено акт інвентаризації на АЗС №7, згідно якого надлишків та нестач не встановлено. Позивач зазначив, що розрахунок нестачі та надлишків нафтопродуктів на АЗС №3 здійснений відповідачем 1 з порушенням Інструкції "Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України" від 20.05.2008 року.

Відповідач 2 позов не визнав, 02.01.2020 року надав до суду письмові відзив на позов, в якому зазначив, що не погоджуються з викладеними у позовній заяві доводами та вважають позов необґрунтованим, а факти викладені в акті перевірки від 19.07.2019 року №1340/15-32-40-04/38395764 ґрунтуються на наявних порушеннях позивачем норм діючого законодавства, а оскаржувані податкове повідомлення-рішення, на думку відповідача 2, є правомірними та не підлягають скасуванню.

Відповідач 1 позов не визнав, 11.01.2020 року надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що не погоджуються з викладеними у позовній заяві доводами, а встановлені порушення ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а саме надлишок та нестачу нафтопродуктів на АЗС ПП "ОНИКС-ОЙЛ" обґрунтованими доводами та встановленими фактами згідно акту перевірки 19.07.2019 року №1340/15-32-40-04/38395764.

Позивач подав до суду відповідь на відзиви відповідачів, в яких зазначив, що вважає відзиви необґрунтованими та побудованими на помилковому однобічному на користь суб`єкта владних повноважень застосуванні норм права.

Ухвалою від 09.12.2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 22.01.2020 року на 10:30 год.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України суд, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч.5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, матеріали, що мітяться в справі у їх сукупності, суд встановив таке.

ТОВ "ОНИКС-ОЙЛ" в установленому порядку 26.09.2012 року зареєстровано в якості юридичної особи, , місцезнаходження: 54058, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Красних Майовщиків, буд. 15-Б, кв10. Керівник ТОВ "ОНИКС-ОЙЛ"- ОСОБА_1 . Види діяльності 47.30 Роздрібна торгівля пальним (основний); 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління ДФС у Одеській області від 18.07.2019 року №5324 «Про проведення фактичної перевірки» на підставі пп. 19.1.4 п. 19.1 ст. 19, пп.19.1.14 п. 19.1 ст. 19, пп.80.2.2 та пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України та направлень на перевірку від 08.07.2019 року № 2607 та №2608 головним державним ревізором-інспектором відділу моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Одеській області Зявкою Д.В. та головним державним ревізором-інспектором відділу моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Одеській області Луценко А.В. було проведено фактичну перевірку ПП "ОНИКС-ОЙЛ" з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального. Перевірку проведено на АЗС №3, що розташована за адресою Одеська область, Великомихайлівський район, село Чапаєве, автошлях Київ-Одеса, 387 км.

За результатами фактичної перевірки складено акт №1340/15-32-40-04/38395764 від 19.07.2019 року.

Вказаним актом перевірки встановлено порушення позивачем:

1. ст.. 15 Закону України №481/95-ВР "Про державне врегулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 року.

2. п. 12 ст. 3 Закону України №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг".

Не погодившись із висновками акту перевірки позивач за № 01-08 від 08.08.2019 року подав заперечення на акт фактичної перевірки №1340/15-32-40-04/38395764 від 19.07.2019 року.

У відповіді на заперечення №17124/10/15-32-40-04-08 від 29.08.2019 ГУ ДФС у Одеській області зазначило, що висновки акту перевірки є такими, що відповідають фактичним обставинам, складеними у відповідності до норм податкового законодавства та є правомірними.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №6 від 19.08.2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 7852, 62 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2019 року про застосування штрафу у розмірі 250000,00 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, рішеннями та вимогами, прийнятими відповідачами, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 19-1-4 п. 19-1 ст. 19-1 Податкового кодексу України до функцій контролюючих органів віднесено, зокрема, контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.

Відповідно до матеріалів справи відповідачем ГУ ДПС у Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2019 року про застосування штрафу у розмірі 250000,00 грн.

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» внесено зміни до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною двадцятою статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Відповідно до ст.. 1 Закону № 481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Ч. 29 ст. 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Частиною 3 ст. 9 ЗУ від 02.03.2015 року № 222-VІІІ визначено, що у разі внесення змін до чинних ліцензійних умов, які потребуватимуть проведення суб`єктами господарювання підготовчої роботи, такі ліцензійні умови або їх окремі положення мають набирати чинності через певний строк з дня їх опублікування, достатній для проведення таких підготовчих робіт, що не може бути меншим, ніж два місяці.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЗУ від 02.03.2015 року № 222-VІІІ органи ліцензування оприлюднюють ліцензійні умови і зміни до них на своєму офіційному веб-сайті. Також, згідно частин 11, 12 ст. 9 цього Закону ліцензійними умовами встановлюються зміст та форма: 1) заяви про одержання ліцензії; 2) документів, що додаються до заяви про одержання ліцензії; 3) опису документів, що подаються для одержання ліцензії; 4) документів щодо кожного місця провадження господарської діяльності. У ліцензійних умовах визначаються вичерпні переліки типів місць та засобів провадження господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, щодо яких встановлюються вимоги, передбачені абзацами п`ятим та шостим пункту 3 частини дев`ятої цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 20 ЗУ від 02.03.2016 року № 222-VІІІ у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується.

Таким чином, до набрання чинності змін, внесених ЗУ від 23.11.2018 року № 2628-VIII, правові відносини в частині запровадження ліцензування виду господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним регулювались приписами ЗУ від 02.03.2016 року № 222- VIII, в т.ч. щодо строків «ведення ліцензійних умов та застосування відповідальності за без ліцензійну діяльність у разі відсутності ліцензійних умов, які розповсюджуються на правові відносини, які виникли до набрання чинності змін.

До 01.07.2019 року не було жодним нормативним актом запроваджено ліцензійні умови щодо виду господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та не було визначено орган ліцензування. Такі ліцензійній умови та орган ліцензування були ведені тільки з 01.07.2019 року з набранням чинності ЗУ від 23.11.2018 року № 2628-УІИ щодо внесення змін у ЗУ від 19.12.1995 року № 481/95-ВР, а також затвердженням Постановою КМУ Звід 19.06.2019 року за № 545 "Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним".

Причому, зміст та форма заяви про одержання ліцензії, яка є обов`язковими елементом ліцензійних умов та подання якої є необхідною умовою для оформлення ліцензії, не були наведені в жодному нормативному акті, а лише згадувались в рекомендаціях ДФСУ, спрямованих до підпорядкованих ДФС в областях та у м. Києві листом від 30.05.2019 року № 17014/7/99-99-12-01-01-17.

Як було визначено у рекомендаційному листі ДФСУ від 30.05.2019 р. № 17014/7/99-99- 12-01-01-17, саме на органи ДПС (а не ДФС) покладені завдання здійснювати ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом, а також здійснення ДПС своїх повноважень безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. Натомість, як згадано в цьому рекомендаційному листі від 30.05.2019 р. № 17014/7/99-99-12-01-01-17, для отримання ліцензії суб`єкту господарювання потрібно звернутися до органу ліцензування з заявою, в якій зазначити вид діяльності, та додати певний перелік документів, необхідних для отримання ліцензії. Причому ДФСУ в листі визначає вже ДФС в областях та у м. Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним як орган ліцензування для подачі суб`єктами господарювання заяв та копій документів і отримання ліцензії на відповідні види господарської діяльності.

Також, ДФС України в листі від 30.05.2019 року № 17014/7/99-99-12-01-01-17 підкреслило, що ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним і на право зберігання пального або рішення про відмову в їх видачі видається заявникові не пізніше 20 календарних днів з дня отримання зазначених документів. Суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідної ліцензії (на адресу Головних управлінь ДФС в областях і м. Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним) починаючи з 12.06.2019 року. При цьому ГУ ДФС в областях і м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання починаючи з 01.07.2019 року.

Суд зауважує, що відповідно до пред`явленого позову, ТОВ "ОНИКС-ОЙЛ" відсутність ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним не заперечується та не є спірним питанням по справі. Відповідно до матеріалів справи позивачем 26.06.2019 року сплачено вартість ліцензії та подано заяву і копії документів на отримання ліцензії.

Відповідно до матеріалів справи ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним позивач отримав 05.07.2019 року.

Фактично ліцензійні умови не були запровадженні попередньо, оскільки лист ДФСУ від 30.05.2019 року № 17014/7/99-99-12-01-01-17 має рекомендаційний характер, а ліцензійні умови та сам орган ліцензування були визначені ЗУ від 19.12.1995 року № 481/95-ВР та Постановою КМУ від 19.06.2019 року за № 545 відповідно, що набрали чинності з 01.07.2019 року, тобто з порушенням строків запроваджені умови ліцензування виду діяльності, необхідних для проведення підготовчих дій суб`єктом господарювання до нових умов ліцензування, то саме на державний орган покладається обов`язок забезпечити принцип пропорційності визначення прав, обов`язків та відповідальності органів державної влади (в даному випадку органів ліцензування) та суб`єктів господарювання в частині виконання вимог Закону про ліцензування певного виду діяльності.

Враховуючи строк, з якого відбувалось прийняття документів на отримання ліцензії (з 12.06.2019 року) згідно рекомендаційного листа ДФСУ від 30.05.2019 року № 17014/7/99-99- 12-01-01-17, не є можливим наявність у суб`єктів господарювання ліцензій на торгівлю пальним з терміном дії - з 01 липня 2019 року, якщо строк розгляду таких заяв та прийняття рішень встановлено до 20 календарних днів.

В рекомендаційному листі ДФС України від 30.05.2019 року № 17014/7/99-99-12-01-01-17 вимога, що видача ліцензій (або відмова у видачі) на право роздрібної торгівлі пальним ГУ ДФС в областях та м. Києві за місцем розташування місць роздрібної торгівлі пальним, повинно відбуватися з 01.07.2019 року (у разі подання таких заяв та копій документів для отримання ліцензій до 01.07.2019 року), тобто завчасно, без зупинки діяльності суб`єкта господарювання.

Таким чином, запровадження ліцензування цього виду господарської діяльності (роздрібної торгівлі паливом), яке для позивача є основним видом діяльності, відбувалось без визначення ліцензійних умов до моменту введення в дію самого закону, та без надання строку, необхідного для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов. Позивач послідовно виконував всі рекомендаційні дії на отримання ліцензії, але не отримання ним ліцензії 01.07.2019 року аж ніяк не пов`язано з його неправомірними діями або бездіяльністю.

Виходячи з вищевикладеного ГУ ДФС України у Одеській області діяло не в межах наданих законодавством повноважень щодо проведення перевірки питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні торгівлі пальним, тому податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2019 року про застосування штрафу у розмірі 250000,00 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, Відповідно до матеріалів справи відповідачем ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №6 від 19.08.2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 7852, 62 грн. за порушення п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі Закон №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідальність за невиконання зазначеного вище обов`язку передбачена статтею 20 Закону №265/95-ВР, згідно з якою до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу, положення Закону № 265/95-ВР не визначають порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов`язок суб`єктів господарювання вести такий облік.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

За визначеннями, наведеними у ст.. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, документами, що підтверджують оприбуткування товарних запасів, є накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

Так, суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи надано копії видаткових накладних та товарно-транспортних накладні, що підтверджують походження товарів.

Наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02.09.2014 року було затверджене Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань (далі - Положення), яке визначає порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів.

Відповідно до п. 1 розділу II цього Положення, для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Процедура інвентаризації нафтопродуктів на АЗС регламентована спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008 року, яким затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Відповідно до п.13.3 інструкції основною метою інвентаризації є:

- виявлення фактичної наявності нафти та нафтопродуктів за марками і видами, а також суми готівки на АЗС;

- зіставлення фактичної наявності нафти та нафтопродуктів за марками і видами з даними бухгалтерського обліку;

- виявлення нестандартних нафтопродуктів;

- перевірка дотримання умов та порядку зберігання нафти та нафтопродуктів, а також готівки на АЗС.

Відповідальність за організацію інвентаризації, правильне та своєчасне її здійснення покладається на керівника підприємства (п.13.4 Інструкції).

В п. 13.10 цієї Інструкції зазначено, що не дозволяється проведення інвентаризації складом інвентаризаційної комісії менше трьох фахівців.

З вимог Положення вбачається, що особи контролюючого органу, що здійснюють перевірку, можуть бути присутні при проведені інвентаризації, а інвентаризацію можуть проводити лише працівники підприємства, у даному випадку працівники ПП "ОНИК-ОЙЛ".

У свою чергу, Додаток до акта фактичної перевірки від 09.07.2019 року складений посадовими особами контролюючого органу в порушення вимог п.13.10 Інструкції.

Також, в Акті перевірки та Додатку до акту перевірки відсутня методологія розрахунку фактичних запасів нафтопродуктів на АЗС, алгоритм розрахунку нестачі та надлишків ПММ, не врахована температура нафтопродуктів, заміри проводилися без врахування трубопроводу та інших показників, що впливають на визначення обсягу фактичного залишку палива на АЗС № З ПП "ОНИКС-ОЙЛ".

09.07.2019 року по підприємству видано Розпорядження про інвентаризацію № 7 (за Формою № 20-НП). Інвентаризаційною комісією 09.07.2019 року станом на 17.00 годин проведено вимірювання нафтопродуктів у резервуарах, про що складено відповідний акт. Також інвентаризаційною комісією складено відомість наявності нафтопродуктів у технологічних трубопроводах АЗС станом 09.07.2019 року. За результатами роботи інвентаризаційної комісії 09.07.2019 року складено акт № 07 інвентаризації на АЗС (за Формою 25-НП), згідно якого надлишків та нестач не встановлено.

Судом з`ясовано, що позивачем надсилались на адресу ГУ ДФС у Одеській області до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення заперечення до акту фактичної перевірки разом з додатками, а саме копій розпорядженням про інвентаризацію, акту вимірювання нафтопродуктів (нафти) у резервуарах, відомості наявності нафтопродуктів у технологічних трубопроводах АЗС, акту інвентаризації на АЗС, однак Відповідачами не були прийняті до уваги доводи Позивача.

Також суд зазначає, що Законом № 265/95-ВР та Податковим кодексом України не передбачено норми, яка зобов`язує зберігати документи, які підтверджують походження товару, у місці реалізації товарів (послуг).

Таким чином, відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР.

Крім того, Згідно п. 12. ст. З Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування" від 06.07.1995 року №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише товарів (послуг), що відображаються в такому обліку.

Статтею 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР встановлено застосування до суб`єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковуються у встановленому порядку, фінансової санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менш десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Таким чином, застосування штрафних санкцій у подвійному розмірі вартості товару відповідно до ст. 20 Закону України № 265/95-ВР можливе лише за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Відповідно, застосування даної штрафної санкції за нестачу товару, тобто за відсутній товар, є неправомірним, оскільки статтею 20 Закону України № 265/95-ВР передбачена відповідальність у разі реалізації не облікованих товарів, а не за те, що товарів менше, ніж вказано в облікових документах, оскільки за відсутності облікованих товарів їх реалізація є неможливою та не відбувається.

Нестача товарів не має значення під час перевірки взагалі, оскільки ЗУ "Про застосування реєстраторів розрахункових сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачена відповідальність тільки у разі виявлення не оприбуткованих товарів, тобто у разі виявлення понад облікового надлишку товарів, а не за те, що товарів менше, ніж вказано в облікових документах, оскільки за відсутності облікованих товарів їх реалізація є неможливою та не може відбуватися.

Відповідальність є наслідком того, що суб`єкт господарювання здійснює реалізацію товарів, не відображених в обліку як придбаних чи виготовлених, тобто діє всупереч пункту 12 статті 3 Закону України № 265/95-ВР. Якщо ж така реалізація не була здійснена (інформація про продаж ПП "ОНИКС-ОЙЛ" товарів у кількості, що перевищує кількість наявного залишку за даними обліку в Акті фактичної перевірки відсутня), навіть за умови підтвердження належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту порушення Підприємством обліку придбаного товару, нарахування штрафної санкції не є правомірним.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача форми "С" №6 від 19.08.2019 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ч. 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст.. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довели правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3867,79 грн., згідно платіжного доручення №1447 від 18.11.19 р., спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Миколаївській області та Головним управлінням Державної фіскальної служби у Одеській області, тому судовий збір належить стягнути з відповідачів по 1 933,89 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "ОНИКС -ОЙЛ" (вул. Червоних Майовщиків, 15-Б, кв. 10, м.Миколаїв,54058 ЄДРЮОФОП 38395764) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,м.Миколаїв,54001 ЄДРЮОФОП39394277) та Головного управління ДФС у Одеській області, вул.Семінарська, 5 м.Одеса, 65044, ЄДРЮОФОП 39398646 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 19.08.2019 року, прийняте ГУ ДФС у Миколаївській області про застосування штрафних санкцій у розмірі 7852, 62 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2019 року, прийняте ГУ ДФС у Одеській області про застосування штрафу у розмірі 250000,00 грн.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул.. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь Приватного підприємства "ОНИКС-ОЙЛ" (вул.. Красних Майовщиків, 115-Б, кв. 10, м. Миколаїв, 54058, ) сплачений судовий збір в сумі 1933,89 грн. (одна тисяча дев`ятсот тридцять три гривні 89 копійок).

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Одеській області ( вул.. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) сплачений судовий збір в сумі 1933,89 грн. (одна тисяча дев`ятсот тридцять три гривні 89 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник