Справа № 320/6203/19
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року № 320/6203/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання - Ставничому Н.В., за участю: позивача - ОСОБА_1 , представник відповідача - Борисюк А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Донецької області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Донецької області від 20.08.2015 №1376-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури м.Тореза Донецької області (далі - Наказ);

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора прокуратури м.Тореза Донецької області з 20.08.2015;

- зобов`язати Прокуратуру Донецької області направити до Міністерства юстиції України інформацію щодо виключення з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» відомостей про звільнення ОСОБА_1 ;

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 адміністративну справу №320/6203/19 передано за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2020 вищевказану ухвалу скасовано та направлено справу для продовження розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 справу прийнято до свого провадження суддею Щавінським В.Р.

13.10.2020 позивачем подано Заяву про уточнення позовних вимог та зміну найменування, в якій позивач просив поновити його на посаді прокурора прокуратури м.Тореза Донецької області або на рівнозначній посаді в системі прокуратури України з 20.08.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що він працював в Прокуратурі Донецької області. У період з 09.09.2013 по ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно з наказом прокурора Донецької області. У червні 2014 року через події, які почалися в окремих районах Донецької та Луганської областей, а саме збройна агресія проти України та окупація частини території і діяльність терористичних угрупувань, він разом із сім`єю вимушений покинути місце постійного проживання у місті Торез (Донецька область) та переїхати на контрольовану Україною територію, де і нині проживає у селищі Гостомель Київської області

Позивач стверджує, що йому стало відомо пізніше із засобів масової інформації, що всі органи прокуратури, включаючи прокуратуру м. Торез Донецької області та Прокуратуру Донецької області захоплені терористами так званої «ДНР». Проте, станом на день подачі позову, йому не відомо про долю прокуратури м. Торез Донецької області, жодної інформації про її діяльність. До нього, як до особи яка перебувала у довгостроковій відпустці жодної пропозиції про переведення на роботу в іншу місцевість разом із відповідним органом прокуратури або попередження про реорганізацію чи ліквідацію, скорочення штату доведено не було, хоча у відповідача була контактна інформація, зокрема номер мобільного телефону.

Вказує, що 21.10.2019 він звернувся до Прокуратури Донецької області з проханням видати трудову книжку. Під час видачі трудової книжки співробітники кадрової служби повідомили, що його звільнено з посади прокурора прокуратури м. Тореза Донецької області та попросили ознайомитися з Наказом про звільнення.

Позивач вважає, що Наказ прийнятий з порушенням встановленого порядку проведення перевірки та не відповідає закріпленим в Законі України «Про очищення влади» принципам верховенства права, законності, порушує конституційні права, а отже, є протиправним та підлягає скасуванню.

Позивач вказує, що відповідачем при прийнятті Наказу не дотримано порядку проведення перевірки, що повинна проводитись відповідно до Закону України «Про очищення влади», зокрема щодо належного повідомлення про початок проведення перевірки. Прокуратурою Донецької області не вжито жодних заходів щодо доведення до позивача необхідності подання заяви та інших документів, строку такого подання та наслідків бездіяльності, відповідно до Закону України «Про очищення влади». Він не був належним чином повідомлений про початок проведення перевірки, а відтак був позбавлений можливості подати відповідну заяву та інші документи у визначені строки. Відповідачем при прийнятті спірного Наказу не дотримано строків проведення перевірки та звільнення відповідно до Закону України «Про очищення влади».

На думку позивача, враховуючи десятиденний термін з дня початку проведення перевірки, а саме з 10.08.2015, періодом у який відповідач міг звільнити його із займаної посади - 21-23 серпня 2015 року.

Позивач наголошує, що відповідачем при прийнятті спірного Наказу порушено державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою передбачені ст.40 КЗпПУ. Крім того, на думку позивача, відповідачем порушені вимоги ст. 47 КЗПП України, оскільки на день його звільнення (20.08.2015) і у наступні дні (до його особистого звернення 21.10.2019) відповідачем не вжито жодних дій щодо видачі належно оформленої трудової книжки та копії наказу про звільнення.

Також позивач наголошує, що внаслідок застосування до нього положень Закону України "Про очищення влади" відбулося грубе порушення його прав, передбачених Конституцією України та міжнародно-правовими актами. Заходи, застосовані до нього, в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини є непропорційними тому порушенню (неподання заяви), яке він нібито допустив не зі своєї вини.

У судових засіданнях позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, вважає, його безпідставним. В обґрунтування своєї правової позиції вказує, наказом виконувача обов`язків прокурора Донецької області ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 09.09.2013 по ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно ОСОБА_1 повинен був стати до роботи 22.08.2015 або повідомити прокуратуру області про поважні причини, які перешкоджають йому це зробити (хвороба, необхідність продовження догляду за дитиною на підставі лікарської довідки тощо). Проте, в прокуратурі Донецької області відсутні відомості, які б підтверджували наміри ОСОБА_1 добросовісно виконувати трудові обов`язки.

Відповідач наголошує, що позивач так і не повідомив, де він був з 2014 по 2019 рік, з яких причин не повідомив прокуратуру області про неможливість стати до роботи, що йому перешкоджало вийти на зв`язок зі своїм керівництвом, колегами чи адміністрацією прокуратури області. Це при тому, що функціонує офіційний сайт прокуратури Донецької області з усіма контактними даними, а Закон України «Про прокуратуру» з новою структурою прийнятий 14.10.2014 в новій редакції (№ 1697) і також є у загальному доступі.

Вказує, що з метою забезпечення виконання положень Закону України «Про очищення влади», розпорядження Генерального прокурора України № 39 від 05.02.2015, виконувачем обов`язків прокурора Донецької області видано розпорядження № 23окв від 26.02.2015 про початок проведення перевірок в порядку Закону України «Про очищення влади». У подальшому, з метою оптимізації та забезпечення належної організації роботи видано прокурором області наказ № 40 окв від 15.05.2015 «Про внесення змін до розпорядження виконувача обов`язків прокурора Донецької області № 23 окв від 26.02.2015». У ньому відображені строки початку вказаних перевірок стосовно працівників міськрайпрокуратур. Зокрема, стосовно старших прокурорів та прокурорів прокуратури міста Тореза така перевірка починалась з 10.08.2015.

Виконувачем обов`язків прокурора міста Тореза Лайлом І.В. також вживались заходи до повідомлення ОСОБА_1 про необхідність надання заяви та відповідних документів для проведення перевірки про очищення влади. Проте, у зв`язку з початком активної фази Антитерористичної операції на території Донецької області місцезнаходження ОСОБА_1 не встановлено, номер телефону відсутній.

Пояснює, що на виконання вимог Закону України «Про очищення влади» наказом прокурора Донецької області 20.08.2015 за № 1376-к звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури міста Тореза у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України. Підставою для видання вказаного наказу слугувало неподання ОСОБА_1 заяви у строк, передбачений ч.2 ст.4 Закону України «Про очищення влади».

Щодо строків винесення оскаржуваного Наказу позивач наголошує, що оскільки згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про очищення влади» заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку перевірки, то в даному випадку десятий день для подачі заяв був 19.08.2015. ОСОБА_1 звільнено на наступний день, тобто 20.08.2015. Таким чином строки, визначені ст. 4 Закону України «Про очищення влади», прокуратурою області не порушено.

Вказує, що позивача звільнено на підставі п. 7-2 ст. 36 КЗпП України, тобто не за ініціативою власника. Оскільки він не звільнений за ініціативою власника, то вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП України щодо недопущення звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також період перебування працівника у відпустці, на його звільнення не поширюється. При цьому відповідачем вживались заходи, щодо повідомлення позивача про його звільнення та можливості отримати його трудову книжку.

Відповідач наголошує, що Закон України «Про очищення влади» не скасований чи змінений Конституційним Судом України, тому суд адміністративної юрисдикції не наділений повноваженнями давати оцінку оскаржуваним актам індивідуальної дії в аспекті правозастосування нормативно-правових актів, конституційність яких ставиться позивачем під сумнів.

Відповідач також, вважає, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з позовом щодо оскарження свого звільнення у ОСОБА_1 тривав до 22.09.2015 (один місяць). Так, навіть у разі, якщо позивач не знав про своє звільнення (хоча прокуратура області не визнає цього факту), 22.08.2015 він повинен був стати до роботи, чого ОСОБА_1 не зробив. Будь-яких відомостей щодо причин, які перешкоджають йому це зробити не надав та не надає. У порушення зазначених процесуальних норм ОСОБА_1 протягом місяця позов не заявив, правом на оскарження не скористався. ОСОБА_1 пред`явив даний позов лише у листопаді 2019 року, тобто майже через чотири роки після спливу строку звернення до суду.

У подальшому, 16.06.2020, відповідачем подано додаткові пояснення, в яких він зазначив, що на період звільнення ОСОБА_1 діяла Інструкція з обліку прокурорсько-слідчих кадрів в органах прокуратури України, затверджена наказом Генерального прокурора України № 5 від 27.01.2012 згідно якої, для своєчасного оновлення облікових даних працівника, кадрові підрозділи зобов`язані були відслідковувати зміни анкетно-біографічних даних прокурорсько-слідчих працівників, зокрема щодо зміни прізвищ, імен, сімейного стану тощо. Разом з цим, всі зміни зазначених біографічних даних повинні були своєчасно долучатися до особових справ працівників на підставі їхніх власноручно написаних рапортів або наданих копій відповідних документів. Разом з цим, в особовій справі ОСОБА_1 відсутні дані, які б свідчили про передачу останнім до відділу роботи з кадрами прокуратури Донецької області будь-яких документів щодо свого останнього місця мешкання (перебування) після березня 2013 року. Такого обов`язку у прокуратури області, як повідомлення осіб, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, що вони мають з конкретної дати приступити до виконання своїх службових обов`язків - не передбачено.

Пояснив, що згідно особової справи ОСОБА_1 , за період часу з 2013-2016 роки, відомості про декларації майнового стану і доходів відсутні. Остання декларація за 2012 рік подана ОСОБА_1 25.03.2013.

У судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працював в органах прокуратури з вересня 2007 року та є юристом 1 класу. Відповідно до наказу Прокуратури Донецької області від 08.04.2013 №537-о ОСОБА_1 призначений у порядку переведення на посаду прокурора прокуратури м. Торез Донецької області.

Згідно наказу виконувача обов`язків прокурора Донецької області № 1669-0 від 11.09.2013 прокурору прокуратури м. Тореза ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 09.09.2013 по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Наказом Прокуратури Донецької області від 20.08.2015 №1376-К ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури м. Тореза Донецької області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України.

Вказаний наказ про своє звільнення позивач вважає протиправним і просить його скасувати.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади».

Закон України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VII (далі - Закон №1682-VII) визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист (ч.2 ст.1 Закону №1682-VII).

Статтею 2 Закону №1682-VII встановлено, що заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються зокрема щодо посадових і службових осіб органів прокуратури України.

Так, відповідно до статті 4 Закону №1682-VII особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону. Заява подається не пізніше ніж на десятий день із дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону №1682-VII.

Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 (далі - Порядок №563) визначає механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону №1682-VII.

Пунктом 4 Порядку №563 передбачено, що організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка (далі - керівник органу).

Відповідно до пунктів 5-8 Порядку №563 керівник органу або голова суду згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі (далі - початок проведення перевірки в органі), в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу (далі - відповідальний структурний підрозділ).

Рішення про початок проведення перевірки в органі оприлюднюється в день його прийняття на офіційному вебсайті органу, в якому проводиться перевірка, та в той самий день доводиться відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці.

Як вбачається з матеріалів справи з метою забезпечення виконання положень Закону 1682-VII, розпорядження Генерального прокурора України № 39 від 05.02.2015, виконувачем обов`язків прокурора Донецької області видано розпорядження №23окв від 26.02.2015 про початок проведення перевірок в порядку Закону України «Про очищення влади».

У подальшому, з метою оптимізації та забезпечення належної організації роботи видано прокурором області наказ №40 окв від 15.05.2015 «Про внесення змін до розпорядження виконувача обов`язків прокурора Донецької області № 23окв від 26.02.2015». У ньому відображені строки початку вказаних перевірок стосовно працівників міськрайпрокуратур. Зокрема, стосовно старших прокурорів та прокурорів прокуратури міста Тореза така перевірка починалась з 10.08.2015. Вказане розпорядження і наказ оприлюднено на сайті прокуратури Донецької області.

Водночас, на вказаному сайті у розділі «Новини та публікації» 18.05.2015 опубліковано статтю «На Донеччині розпочато перевірки на виконання Закону «Про очищення влади»». В ній роз`яснювались етапи проведення таких перевірок стосовно працівників міськрайпрокуратур та зауважувалось, що у разі неподання відповідних заяв з пакетом документів, особи підлягають звільненню.

Таким чином, усім працівникам на той час органів прокуратури України було доведено у загальнодоступний спосіб про початок проведення перевірок про очищення влади.

Відповідно до п.8 Порядку особа, яка підлягає перевірці, зобов`язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу власноручно написану заяву (далі - заява) про те, що до неї не застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 1 або про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 2. (порядок п.8)

Згідно із пунктом 10 Порядку №563 повідомлення особою, яка підлягає перевірці, в заяві про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, або неподання нею заяви у строк, зазначений у пункті 8 цього Порядку, є підставою для звільнення особи з посади, що вона обіймає, не пізніш як на третій день після подання такої заяви або закінчення строку подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої відповідно частиною третьою або четвертою статті 1 Закону.

Оприлюднення на вебсайті рішення про початок проведення перевірки в органі та доведення про таке рішення відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці, - є окремими заходами з реалізації Закону №1682-VII, які не підлягають ототожненню.

Так, вказаними законодавчими приписами не визначено певного способу доведення до осіб рішення про початок проведення перевірки в органі, проте, згідно зі змісту пункту 6 Порядку №563, убачається, що відповідна інформація доводиться особисто до посадової особи шляхом вчинення активних дій відповідальними особами такого органу, а не шляхом розміщення у загальнодоступних ресурсах для невизначеного кола осіб, оскільки в такому випадку обов`язок доведення рішення про початок проведення перевірки перетворюється на обов`язок особи, яка підлягає перевірці, постійно відстежувати загальнодоступні ресурси.

Оприлюднення на вебсайті рішення про початок проведення перевірки здійснюється з метою надання можливості невизначеному колу осіб ознайомитися з цим рішенням.

На думку суду розміщення на вебсайті відповідного наказу про початок проведення перевірки не позбавляє орган державної влади належним чином повідомити позивача про початок проведення перевірки згідно Закону 1682-VII.

Водночас суд констатує, що відповідач був позбавлений можливості повідомити позивача про проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади» через недотримання позивачем вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Як стверджує позивач, він з червня 2014 по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні 04.12.2019 позивач стверджував, що законом на нього не покладається обов`язок здійснити реєстрацію місця свого проживання.

Водночас позивачем була здійснена реєстрація за своїм фактичним місцем проживання лише 28.01.2020, що підтверджується довідкою №161 про реєстрацію місця проживання особи від 28.01.2020 видану виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради Київської області.

Також у матеріалах справи відсутні докази про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Крім того на позивача, як працівника органів прокуратури поширювалась дія наказів Генерального прокурора України. Зокрема на період звільнення ОСОБА_1 діяла Інструкція з обліку прокурорсько-слідчих кадрів в органах прокуратури України, затверджена наказом Генерального прокурора України № 5 від 27.01.2012 згідно якої, для своєчасного оновлення облікових даних працівника, кадрові підрозділи зобов`язані були відслідковувати зміни анкетно-біографічних даних прокурорсько-слідчих працівників, зокрема щодо зміни прізвищ, імен, сімейного стану тощо. Разом з цим, всі зміни зазначених біографічних даних повинні були своєчасно долучатися до особових справ працівників на підставі їхніх власноручно написаних рапортів або наданих копій відповідних документів.

Разом з цим, в особовій справі ОСОБА_1 , копія якої наявна у матеріалах справи, відсутні дані, які б свідчили про передачу останнім до відділу роботи з кадрами прокуратури Донецької області будь-яких документів щодо свого останнього місця мешкання (перебування) після березня 2013 року.

За таких обставин суд вважає, що відповідач був позбавлений можливості повідомити позивача про початок перевірки. Відповідно твердження позивача про неналежне повідомлення його про початок перевірки відповідачем є необґрунтованим.

Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону (ч. 3 ст. 4 Закону №1682-VII).

Зазначені норми мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами. При цьому жодних застережень чи виключень стосовно заборони звільнення осіб, які підпадають під критерії, передбачені частиною другою статті 3 Закону, не встановлено, і формально Закон не передбачає вимоги щодо обов`язку встановлення будь-яких обставин чи фактів стосовно таких осіб для вирішення питання про їх звільнення на підставі пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України (з підстав, передбачених Законом №1682-VII).

Щодо тверджень позивача що прокуратурою Донецької області при прийнятті спірного наказу не дотримано строків проведення перевірки та звільнення відповідно до Закону України №1682-VII суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, наказом прокурора Донецької області № 40 окв від 15.05.2015 «Про внесення змін до розпорядження виконувача обов`язків прокурора Донецької області №23окв від 26.02.2015» строк початку перевірки про очищення влади стосовно старших прокурорів та прокурорів прокуратури міста Тореза визначений з 10.08.2015.

Отже, позивач мав можливість подати відповідну заяву протягом десяти днів: 10.08.2015 - перший день; 11.08.2015 - другий день; 12.08.2015 - третій день; 13.08.2015 - четвертий день; 14.08.2015 - п`ятий день; 15.08.2015 - шостий день; 16.08.2015 - сьомий день; 17.08.2015 - восьмий день; 18.08.2015 - дев`ятий день; 19.08.2015 - десятий день.

Оскільки згідно ч. 2 ст. 4 Закону 1682-VII заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку перевірки, то в даному випадку десятий день для подачі заяв був - 19.08.2015. Позивача звільнено на наступний день, тобто 20.08.2015 (одинадцятий день).

За таких обставин суд вважає, що прокуратурою Донецької області при прийнятті спірного наказу дотримано строків проведення перевірки визначених Законом №1682-VII.

Щодо доводів позивача, що прокуратурою Донецької області при прийнятті спірного наказу порушені державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, є безпідставним виходячи з наступного.

Так, у статті 36 КЗпП України визначені дев`ять підстав припинення трудового договору. Серед них п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України окремо визначено як підставу розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41), а пунктом 7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України - підстави, передбачені Законом №1682-VII.

ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 7-2 статті 36 КЗпП України, тобто не за ініціативою власника.

Оскільки він не звільнений за ініціативою власника, то вимоги частини 3 статті 40 КЗпП України щодо не допущення звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також період перебування працівника у відпустці, на його звільнення не поширюється.

Твердження позивача про порушення прокуратурою Донецької області статті 47 КЗпП України суд вважає необґрунтованим виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Судом встановлено, що начальником відділу роботи з кадрами прокуратури області 20.08.2015 направлено лист №11/671 виконувачу обов`язки прокурора м. Тореза Лайлу І.В. (для відома та оголошення ОСОБА_1 ), в якому повідомлено про звільнення ОСОБА_1 , додано копії відповідного наказу та зауважено, що у разі одержання відомостей щодо місця його перебування або встановлення з ним зв`язку ОСОБА_1 слід роз`яснити, що він має право звернутись за отриманням трудової книжки до прокуратури Донецької області.

Як стверджує сам позивач він прибув до відділу роботи з кадрами прокуратури області лише 21.10.2019, причини тривалої відсутності та не отримання трудової книжки не повідомив. Йому було вручено копію наказу та оригінал трудової книжки, про що маються відповідні відмітки.

Протягом 2015-2019 років від ОСОБА_1 не надходило будь-яких повідомлень, заяв щодо пересилання йому трудової книжки, за таких обставин прокуратура Донецької області була позбавлена можливості видати йому трудову книжку.

Відповідно до п. 6.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, трудові книжки та їхні дублікати, що не були одержані працівниками під час звільнення, мають зберігатися протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі, а після цього строку незатребувані трудові книжки (їхні дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років і лише після закінчення зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку.

Тобто, трудова книжка зберігалась прокуратурою Донецької області у встановленому законодавством порядку та була видана ОСОБА_1 за першою вимогою.

Щодо твердження позивача, що застосування до нього норм Закону, які не відповідають Конституції України суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.. 147 Конституції України, ст.. 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України Законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України є Конституційний Суд України.

Згідно зі ст. 150 Конституції України, статтями 7, 8 Закону № 2136 вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших чинних актів (їх окремих положень) належить до повноважень Конституційного Суду України.

Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності (частина перша статті 152 Конституції України).

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (частина друга статті 152 Конституції України).

Рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені (стаття 151-2 Конституції України).

Таким чином, єдиним компетентним органом, який вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України є Конституційний Суд України.

Законодавством України передбачено чіткий порядок визнання законодавчих актів неконституційними.

Відповідно до статті 51 Закону №2136-VIII це внесення конституційного подання - письмового клопотання до Конституційного Суду України про визнання акту (його окремих положень) неконституційним. Висновок щодо конституційності (неконституційності) правового акту (його окремих положень) може бути зроблений лише Конституційним Судом України.

Слід ураховувати, що Конституційним Судом України рішення за розглядом конституційних подань 47 народних депутатів України з клопотанням визнати неконституційними частини третю, шосту статті 1, частину першу, другу, третю, четверту, восьму статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» на теперішній час не ухвалено. Правову оцінку нормам, вказаним у зазначених конституційних поданнях, Конституційним Судом України не надано.

Також Закон України №1682-VII не був скасований чи змінений у цій частині.

За таких обставин суд адміністративної юрисдикції не наділений повноваженнями давати оцінку оскаржуваним актам індивідуальної дії в аспекті правозастосування нормативно-правових актів, конституційність яких ставиться позивачем під сумнів.

Адміністративний суд може здійснювати перевірку спірного Наказу лише за критеріями, передбаченими статтею 2 КАС України, зокрема, чи прийняті рішення суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), та інших.

Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем строків звернення до суду з вказаним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 вказаної статті для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом ч.3 вказаної статті місячний строк для звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вказує позивач 21.10.2019 він звернувся до Прокуратури Донецької області з проханням видати йому трудову книжку. Під час видачі трудової книжки співробітники кадрової служби Прокуратури Донецької області повідомили, що його звільнено з посади прокурора прокуратури м. Тореза Донецької області та ознайомили з наказом від 20.08.2015 №1376-к про. Ознайомившись з Наказом, позивач дізнався, що його звільнено з посади прокурора прокуратури м. Тореза Донецької області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України на підставі не подання мною заяви у строк, передбачений частиною другою статті 4 Закону №1682-VII.

Відповідно з цього часу, на думку суду, слід вважати, що позивач ознайомлений з оскаржуваним рішенням. Відповідно з цього часу починається обраховуватись строк на звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд вважає, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного Наказу Прокуратури Донецької області від 20.08.2015 №1376-к, а тому у задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Прокуратури Донецької області від 20.08.2015 №1376-к слід відмовити. Відповідно не підлягають задоволенню інші похідні вимоги позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 122, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 09 листопада 2020 р.