Справа № 120/4303/20-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 листопада 2020 р. Справа № 120/4303/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Вінницькій області щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року включно;

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Вінницькій області щодо ненадання йому письмової інформації щодо базового місяця при проведенні індексації за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Вінницькій області щодо ненадання йому усіх необхідних документів, в яких зазначено розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 08.05.2019 року для подальшого звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії;

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Вінницькій області щодо відмови у перерахунку та невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України у Вінницькій області нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України у Вінницькій області надати йому письмову інформацію щодо базового місяця при проведенні індексації за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України у Вінницькій області надати йому усі необхідні для звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії документи, в яких обов`язково зазначити розмір індексації його грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 08.05.2019 року;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України у Вінницькій області перерахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачену суму такої допомоги.

Позовні вимоги мотивовані протиправною, на думку позивача, бездіяльністю Управління Служби безпеки України у Вінницькій області щодо не проведення нарахування та виплати йому за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року включно сум індексації грошового забезпечення. При цьому, посилаючись на правову позиції Верховного Суду, позивач зазначає, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років та включена до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця. Таким чином, ненарахування індексації грошового забезпечення порушує його права та законні інтереси.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю, а також вважаючи, що відповідачем протиправно не надано інформації щодо базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року та документів, необхідних для подальшого перерахунку пенсії із зазначенням розміру індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 08.05.2019 року, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.

Позиція Управління Служби безпеки України у Вінницькій області з приводу заявлених позовних вимог, викладена у відзиві на адміністративний позов від 06.10.2020 року, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні даного позову. Зокрема зазначає, що відповідно до статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. При цьому, цей Порядок не передбачає механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди. Таким чином, у межах наявного фінансового ресурсу можливість виплати індексації грошового забезпечення була відсутня.

08.10.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій останній вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. При цьому, пунктом 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації, або встановлення лімітів та асигнувань розмірів фонду заробітної плати, тощо. Таким чином, на думку позивача, відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення, не може впливати на зміст та обсяг його права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.

Окрім того, позивачем зазначено, що індексація грошового забезпечення враховується при перерахунку та виплаті пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Правом подання заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України у Вінницькій області №133-о/с від 08.05.2019 року позивача виключено зі списків особового складу Управління та всіх видів забезпечення.

Зміни у службовому стані позивача підтверджуються копією військового квитка серії НОМЕР_1 від 30.07.2019 року, наявним у матеріалах адміністративної справи.

08.01.2020 року позивач звернувся із письмовим запитом до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про надання інформації щодо розміру нарахованої та виплаченої йому індексації грошового забезпечення за період з 2016 року по день звільнення з військової служби, із розбивкою помісячно та зазначенням базового місяця.

За результатами розгляду запиту, відповідачем надано довідку від 13.01.2020 року №53/21-006 про нараховану та виплачену позивачу індексацію за період з 01.01.2016 року по 08.05.2019 року, а також письмово повідомлено, що індексація у вказаний період не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень та фінансування на зазначені цілі.

12.02.2020 року позивач повторно звернувся до відповідача зі запитом на інформацію у якому, зокрема, просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 08.05.2019 року включно.

Листом Управління Служби безпеки України у Вінницькій області від 19.02.2020 року № 53/І-2/45 позивача повідомлено, що індексація за період з 01.06.2016 року по 08.05.2019 року не нараховувалась та не виплачувалась.

У подальшому, позивач звернувся до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області з письмовою заявою від 24.06.2020 року у якій просив:

- нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року;

- надати йому письмову інформацію щодо нарахованої та фактично виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, із розбивкою помісячно та зазначенням базового місяця;

- з метою подальшого звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії, надати йому документи, необхідні для подальшого перерахунку пенсії із обов`язковим зазначенням розміру індексації його грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 08.05.2019 року;

- перерахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

За результатами розгляду заяви, листом Управління Служби безпеки України у Вінницькій області від 24.07.2020 року № 53/І-5/8 позивачу відмовлено у здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року.

Окрім того, оскільки списки осіб, пенсії яких підлягають перерахунку, не надходили на адресу Управління від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, правові підстави щодо направлення документів до органу Пенсійного фонду України стосовно перерахунку пенсії позивача відсутні.

У свою чергу роз`яснено, що відповідно до наказу начальника Управління Служби безпеки України у Вінницькій області від 07.05.2019 року № 133 о/с позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у сумі 270 766,65 грн. виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер на день звільнення. Оскільки виплата індексації не має постійного характеру та не входить до складу грошового забезпечення, правові підстави для здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням індексації грошового забезпечення, також відсутні.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, з метою зобов`язання Управління Служби безпеки України у Вінницькій області вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено положеннями статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі за текстом Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частиною першою статті 15 вказаного вище Закону визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У свою чергу, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регламентуються Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-XII (далі за текстом Закон № 1282-XII).

Індексація грошових доходів населення, у відповідності до статті 1 Закону № 1282-XII, це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 2 Закону № 1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Підтримка купівельної спроможності соціальних виплат, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, здійснюється шляхом перегляду їх розміру у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму відповідно до законодавства.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

За правилами статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі за текстом Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Пунктом четвертим Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року включно індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

Доводів стосовно того, що розмір грошового забезпечення позивача за вказаний період не підлягав індексації у зв`язку зі зміною величини індексу споживчих цін, відповідач не навів та відповідних доказів не надав.

У свою чергу, посилання відповідача на відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та відсутність бюджетних коштів для виплати індексації, суд вважає необґрунтованими, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Частиною першою, другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 825/874/17 та від 19.06.2019 року у справі № 825/1987/17.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що відсутність бюджетних асигнувань на виплату індексації грошового забезпечення жодним чином не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.

Враховуючи встановлені обставини та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Зважаючи на встановлення судом порушеного права, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, суд вважає за необхідне зобов`язати Управління Служби безпеки України у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року.

Окрім того, з метою повного і ефективного захисту вказаного права позивача, а також враховуючи, що всупереч вимогам статей 7, 15 Закону України "Про звернення громадян" відповідач не надав позивачу довідку з помісячним розрахунком індексації та базового місяця за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, враховуючи, що індексації підлягають усі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону № 2011-XII містить відсилочну норму, суд зазначає, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону № 2011-XII або Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Незважаючи на наявність спеціального законодавства та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення та перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону № 2011-XII, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті).

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, а також пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 428/11103/16-а, від 12.06.2019 року у справі № 643/212/17, від 12.09.2019 року у справі № 235/6160/16-а та від 05.02.2020 року у справі № 638/13719/19.

Таким чином, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення повинна бути врахована до складу грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та призначення (перерахунку) пенсії за вислугу років. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 всіх необхідних документів, в яких зазначено розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 08.05.2019 року для подальшого звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, підлягають задоволенню.

Окрім того, суд звертає увагу, що обов`язок відповідача надіслати такі документи (довідку) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області покладено лише у випадку здійснення перерахунку пенсії на підставі частини четвертої статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", як це визначено Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45.

За відсутності вказаних обставин, довідка видається позивачу на його звернення.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2020 року у справі № 642/1088/16-а.

Разом із тим, вирішуючи позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як уже встановлено судом, відповідачем заперечується саме право позивача на індексацію його грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року, а не розмір таких виплат.

З аналізу норм Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 слідує, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органа, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення.

Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, тоді як завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення. Тому належним способом захисту прав позивача, у даному випадку, є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період.

Оскільки на час розгляду цієї справи та прийняття рішення у ній нарахування на користь позивача індексації грошового забезпечення за спірний період відповідачем не здійснено, суд вважає, що такі позовні вимоги є передчасними та спрямованими на захист ще не порушеного права позивача (конкретна сума індексації грошового забезпечення з урахуванням відповідного базового місяця відповідачем не нарахована), що суперечить статті 5 КАС України, у той час, як судовий захист може надаватися лише порушеним правам, а тому у їх задоволенні належить відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, що має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами. Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності відповідного органу щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні наслідки. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

Положеннями КАС України не встановлено можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов`язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє.

Вказані правові позиції містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 826/15718/16, від 24.04.2018 року у справі № 167/592/17, від 31.07.2018 року у справі № 348/9/17, від 23.10.2018 року у справі № 344/4560/17 та від 14.02.2019 року у справі № 362/7962/15-а.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v." від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Окрім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Вінницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, що полягає у ненаданні ОСОБА_1 письмової інформації щодо базового місяця при проведенні індексації за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України у Вінницькій області надати ОСОБА_1 довідку із зазначенням базового місяця для виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, що полягає у ненаданні ОСОБА_1 всіх необхідних документів, в яких зазначено розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 08.05.2019 року для подальшого звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України у Вінницькій області надати ОСОБА_1 довідку про розмір його грошового забезпечення для перерахунку раніше призначеної пенсії, із зазначенням отриманих сум індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 08.05.2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Управління Служби безпеки України у Вінницькій області (, адреса: вул. Грушевського, 27, м. Вінниця, Вінницька область, 21050).

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна