Справа № 240/11471/19
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11471/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Наталія Миколаївна

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

05 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської міської ради від 17 вересня 2019 року №1604 "Про впорядкування містобудівної документації м. Житомира".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням від 17 вересня 2019 року №1604 Житомирська міська рада необґрунтовано, порушуючи вимоги законодавства, внесла зміни до Генерального плану міста Житомира, зупинивши дію меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу, які відображені на містобудівній документації м. Житомира, та ввела до складу Генерального плану міста історико-архітектурний опорний план "УкрНДІпроектреставрації", який не був оприлюднений для ознайомлення громадськості міста перед його включенням до складу містобудівної документації, чим знехтувала його правами, якими він наділений відповідно до законодавства України та Статуту Житомирської міської ОТГ.

Вважає, що оскаржуване рішення призвело до відсутності зони регулювання ІІ категорії забудови за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться поруч з будинком, в якому він проживає ( АДРЕСА_2 ), а це свідчить про незаконну зміну містобудівної документації.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено із матеріалів справи, рішенням п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Житомирської міської ради "Про затвердження Генерального плану м. Житомира" від 30 листопада 2016 року №454, зокрема, вирішено:

- затвердити Генеральний план міста Житомира, розроблений державним підприємством Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст "ДІПРОМІСТО" ім. Ю.М. Білоконя Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України;

- вважати таким, що втратив чинність, Генеральний план м. Житомира, затверджений рішенням міської ради від 26 грудня 2001 року №266;

Водночас, до затвердження Генерального плану міста Житомира листом Міністерства культури України від 22 січня 2016 року №24/10/61-16 була погоджена науково-проектна документація з визначення меж та режимів використання охорони пам`яток та історичних ареалів м. Житомира, розроблена інститутом "УкрНДІпроектреставрація".

Визначені цією проектною документацією межі та режими використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу затверджені наказом Міністерства культури України від 21 січня 2016 року №18 "Про затвердження науково-проектної документації щодо визначення меж та режимів використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу" на підставі відповідного рішення Науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини Мінкультури (протокол НМР від 21 жовтня 2015 року №91).

Зазначена проектна документація була розроблена станом на 2010 рік у відповідності до діючих на той час нормативно-правових актів.

Як зазначено у листі виконавчого комітету Житомирської міської ради від 08 листопада 2018 року №15/8307, у зв`язку з втратою чинності ДБН Б.2.2-3-2008 "Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження історико-архітектурних опорних планів, спеціальної науково-проектної документації для визначення історичних ареалів населених місць України" станом на 2015 рік виникла необхідність розроблення нового історико-архітектурного опорного плану м. Житомира", субпідрядником виконання якого виступив Інститут культурної спадщини Всеукраїнської ради з охорони культурної спадщини України.

Згідно з Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" історико-архітектурний опорний план міста Житомира був розроблений і затверджений рішенням Житомирської міської ради від 30 листопада 2016 року №454 у складі Генерального плану м. Житомир.

Оскаржуваним рішенням п`ятдесят третьої сесії сьомого скликання Житомирської міської ради "Про впорядкування містобудівної документації м. Житомира" від 17 вересня 2019 року №1604 вирішено:

1. Доручити Департаменту містобудування та земельних відносин міської ради вчинити необхідні дії, спрямовані на доопрацювання науково-проектної документації "Історико - архітектурний опорний план м. Житомир з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів" у відповідність до вимог чинного законодавства України (розробник - "Інститут культурної спадщини" Всеукраїнської Ради з охорони культурної спадщини України).

2. До виконання пункту 1 цього рішення:

2.1. зупинити дію меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу, які відображені на містобудівній документації м. Житомира та визначені науково - проектною документацією "Історико-архітектурний опорний план м. Житомир з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів" (розробник - "Інститут культурної спадщини" Всеукраїнської Ради з охорони культурної спадщини України);

2.2. вважати такою, що входить до складу діючої містобудівної документації м. Житомира науково-проектну документацію "Історико-архітектурний опорний план з визначенням історичного ареалу м. Житомир" та "Зони охорони пам`яток архітектури м. Житомир", яка розроблена Українським державним науково-дослідним та проектним інститутом "УкрНДІпроектреставрація";

2.3. суб`єктам містобудівної діяльності у своїй роботі використовувати та керуватись науково-проектною документацією "Історико-архітектурний опорний план з визначенням історичного ареалу м. Житомир" та "Зони охорони пам`яток архітектури м. Житомир", яка розроблена Українським державним науково-дослідним та проектним інститутом "УкрНДІпроектреставрація".

3. Департаменту містобудування та земельних відносин міської ради і Управлінню по зв`язках з громадськістю міської ради розмістити на офіційному веб-сайті Житомирської міської ради інформацію про дію науково-проектної документації "Історико - архітектурний опорний план з визначенням історичного ареалу м. Житомир" та "Зони охорони пам`яток архітектури м. Житомир" (розробник - Український державний науково-дослідний та проектний інститут "УкрНДІпроектреставрація"), якою визначені межі і режими використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу, що затверджені в установленому законом порядку, та оприлюднити її на відповідних порталах відкритих даних.

Зміст оскаржуваного рішення відповідача зводиться до повернення дії науково-проектної документації "Історико-архітектурний опорний план з визначенням історичного ареалу м. Житомир" та "Зони охорони пам`яток архітектури м. Житомир", розробленої Українським державним науково-дослідним та проектним інститутом "УкрНДІпроектреставрація".

Листом Департаменту містобудування та земельних відносин міської ради від 09 жовтня 2019 року №5306/13/173із повідомлено ОСОБА_1 про те, що у відповідності до пункту 2.3 рішення Житомирської міської ради від 17 вересня 2019 року №1604 "Про впорядкування містобудівної документації м. Житомира", суб`єктам містобудівної діяльності у своїй роботі використовувати та керуватись науково-проектною документацією "Історико-архітектурний опорний план з визначенням історичного ареалу м. Житомира" та "Зони охорони пам`яток архітектури м. Житомира" (розробник - Український державний науково-дослідний та проектний інститут "УкрНДІпроектреставрація").

У відповідності до матеріалів вищезазначеного історико-архітектурного опорного плану, зона регулювання забудови II категорії в місці розміщення земельної ділянки по вул. Велика Бердичівська, 50-а відсутня.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки на сьогодні єдиною науково-проектною документацію, затвердженою у встановленому законом порядку, є науково-проектна документація з визначення меж та режимів використання охорони пам`яток та історичних ареалів м. Житомира, розроблена інститутом "УкрНДІпроектреставрація", відповідач правомірно ухвалив рішення про її використання.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на норми матеріального та процесуального права оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року та прийняти нове, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на те, що Житомирська міська рада, як орган місцевого самоврядування, повинна керуватися та діяти у встановлений законом спосіб, але приймаючи рішення №1604 від 17 вересня 2019 року, вносить зміни шляхом підміни одного Історико-архітектурного опорного плану на інший всупереч вимогам чинного законодавства. Адже вказує суб`єктам містобудування керуватися не містобудівною документацією, а науково-проектною, що призводить на думку позивача до правової невизначеності, а тому скаржник вважає, що таке рішення є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідач, скористався правом подати до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів регулюються Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI.

Так, пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону №3038-VI визначено, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій.

Частиною 1 статті 17 Закону №3038-VI передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону №3038-VI встановлено, що для населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, до яких віднесено і м. Житомир, в межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини.

Частиною 9 статті 17 Закону №3038-VI визначено, що зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п`ять років.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону №3038-VI з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини (частина 1 статті 32 Закону №3038-VI).

Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Зони охорони пам`яток - це науково-проектна документація регулятивно-охоронного характеру, яка розробляється на основі історико-архітектурного опорного плану та історико-архітектурної інвентаризації забудови, з урахуванням інших матеріалів досліджень культурної спадщини населеного місця.

Склад, зміст, порядок розроблення, погодження, затвердження і застосування цієї науково-проектної документації визначають відповідні Державні будівельні норми (ДБН).

Наказом Мінрегіонбуду України від 11 червня 2008 року № 249, затверджено ДБН Б.2.2-2-2008 (чинні з 01 січня 2009 року та, в подальшому, замінені на ДСТУ Б 2.2-10:2016) "Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження науково-проектної документації щодо визначення меж та режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування", згідно з яким відповідальними за визначення меж та режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань містобудування і архітектури центральний орган виконавчої влади в сфері охорони культурної спадщини.

Науково-проектна документація щодо визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування використовується при формуванні вихідних даних для проектування; при розробленні проектної документації (пп. 3.4, 3.5 п. 3 чинного ДСТУ Б 2.2-10:2016 ).

Зони охорони пам`ятки (пам`яток) розробляються з використанням матеріалів Історико-архітектурного опорного плану населеного місця та Історико-архітектурної інвентаризації забудови давньої частини міста (селища, села), а також інших матеріалів досліджень культурної спадщини населеного місця, містобудівної документації.

Основою щодо розроблення або коригування зон охорони пам`яток архітектури та містобудування є матеріали історико-архітектурного опорного плану (пп. 3.1 п. 3 чинного ДСТУ Б 2.2-10:2016).

У відповідності до Загальних положень ДБН Б.2.2-2-2008 "Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження науково-проектної документації щодо визначення меж та режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування", історико-архітектурний опорний план - це науково-проектна документація обліково-охоронного характеру, в якій фіксується інформація про весь комплекс нерухомих об`єктів культурної спадщини населеного місця та пов`язане з ними традиційне середовище. Історико-архітектурний опорний план є обов`язковою складовою генерального плану історичного населеного місця як основного виду містобудівної документації, а також може розроблятися окремо перед розробленням генерального плану. У разі необхідності розроблення історико-архітектурного опорного плану після генерального плану останній повинен бути відкоригованим відповідним чином.

Пунктом 1.3 ДБН Б.2.2-2-2008 визначено, що історико-архітектурний опорний план розробляють, а історичні ареали визначають для всіх населених місць України, що занесені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1.4 зазначеного ДБН передбачено, що межі історичних ареалів визначаються у складі історико-архітектурного опорного плану і наносяться на його основний кресленик. Межі історичних ареалів слід проводити вздовж розпланувальних і природних рубежів, що відокремлюють історичні ареали від решти міських територій.

Пунктом 5.3 розділу 5 ДБН Б.2.2-3:2012 (наразі чинний) визначено, що на історико-архітектурному опорному плані зображають: крім іншого, межі історичних ареалів населеного місця та межі зон охорони пам`яток культурної спадщини, що є діючими на час складання істсрико-архітектуриого опорного плану (за наявності затверджених у попередні часи зон охорони) (и), к)).

Згідно підпункту 4.11 ДБН Б.1.1-15:2012 передбачено, що історико-архітектурний опорний план, межі та режими використання зон охорони пам`яток культурної спадщини розробляють відповідно до ДБН Б.2.2-3 та ДБН Б.2.2-2 за окремими завданнями.

Так, згідно хронології виготовлення історико-опорних планів, де визначаються межі історичних ареалів м. Житомира, та попередньо прийнятих рішень органу місцевого самоврядування по даному питанню слід зазначити наступне.

На момент виготовлення історико-архітектурного опорного плану та зон охорони пам`яток архітектури м. Житомир ("УкрНДІпроектреставрація") діяв Генеральний план м. Житомира, затверджений рішенням Житомирської міської ради від 26 грудня 2001 року №266.

Відповідно до пункту 7 завдання на розробку генерального плану м. Житомира (2008 року) виконання науково-дослідних робіт з розробки історико-архітектурного опорного плану в відповідності з завданням погодженим з Головою Державної служби з питань національної культурної спадщини було здійснено "УкрНДІпроектреставрація".

ДБН Б.2.2-2-2008 (Загальні положення) історико-архітектурний опорний план є обов`язковою складовою генерального плану історичного населеного місця як основного виду містобудівної документації, а також може розроблятися окремо перед розробленням генерального плану. У разі необхідності розроблення історико-архітектурного опорного плану після генерального плану останній повинен бути відкоригованим відповідним чином.

Даний історико-опорний план, зони охорони відповідним чином виготовлялися так як і генеральний план м. Житомира, однак генеральний план м. Житомира не затверджувався рішенням міської ради.

Лише на його основі та на підставі рішення Житомирської міської ради від 24 січня 2013 року №484 "Про надання дозволу на розроблення містобудівної документації м. Житомира було розпочато розробку генерального плану м. Житомира затвердженого рішенням міської ради від 30.11.2016 р. №454.

Науково-проектна документація (історико-опорний план та зони охорони), в-подальшому, була погоджена листом Мінкультури від 22 січня 2016 року №24/10/61-16, а визначені нею межі та режими використання зон охорони та історичного ареалу затверджені наказом Мінкультури від 21 січня 2016 року №18.

Тобто, в генеральному плані м. Житомир, затвердженому рішенням міської ради від 30 листопада 2016 року №454, повинні відображати межі та режими використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу, затверджені наказом Мінкультури від 21 січня 2016 року №18.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що режими використання пам`яток встановлює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини щодо пам`яток національного значення; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації щодо пам`яток місцевого значення.

Положеннями пункту 12 частини 2 статті 5 Закону України "Про охорону культурної спадщини" до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, належить визначення меж територій пам`яток національного значення та затвердження їх зон охорони, охоронюваних археологічних територій, історичних ареалів населених місць.

Зі змісту наведеного правового регулювання можливо дійти висновку, що межі і режими використання зон охорони пам`яток історичних ареалів можуть застосовуватись лише у випадку їх затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Наявними у справі доказами не підтверджується факт того, що науково-проектна документація "Історико-архітектурний опорний план м. Житомир з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів", розроблена Інститутом культурної спадщини ВРОКСУ, була затверджена Міністерством культури України як центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Так, Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради звернувся до Міністерства культури України з листом від 23 січня 2018 року №01-17/105, в якому просив розглянути матеріали Історико-архітектурного опорного плану м. Житомир з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів, виконаний Інститутом культурної спадщини Всеукраїнської Ради з охорони культурної спадщини України.

Згідно інформації, що міститься в протоколі науково-методичної ради від 20 червня 2018 року №127, ухвалено рішення про те, що замовнику та розробнику представленої науково-проектної документації "Історико-архітектурний опорний план м. Житомира з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів", розробленої Інститутом культурної спадщини Всеукраїнської Ради з охорони культурної спадщини України, слід привести її у відповідність до положень охорони культурної спадщини та вимог щодо розробки ІАОП (відповідно до ДБН Б.2.2-3:2012), при розробленні нового ІАОП необхідно враховувати діючі на час його складання межі зон охорони пам`яток культурної спадщини. Зокрема, повідомити про причини розробки нового ІАОП на заміну чинного.

Відтак, науково-проектна документація "Історико-архітектурний опорний план м. Житомир з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів", розроблена Інститутом культурної спадщини ВРОКСУ, наразі не затверджена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, що виключає можливість її застосування.

Відповідно, рішення Житомирської міської ради "Про впорядкування містобудівної документації м. Житомира" від 17 вересня 2019 року №1604 в частині зупинення дії меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу, які визначені науково - проектною документацією "Історико-архітектурний опорний план м. Житомир з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів" (розробник - "Інститут культурної спадщини" Всеукраїнської Ради з охорони культурної спадщини України), відповідає вимогам частини 2 статті 2 КАС України, оскільки навіть без факту прийняття цього рішення науково-проектна документація, розроблена Інститутом культурної спадщини ВРОКСУ, не підлягала застосуванню до її затвердження Міністерством культури України.

Оскаржуване рішення відповідача узгоджується з вимогами частини 2 статті 19 Конституції України та з вимогами частини 1 статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини", а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, адже не вбачає правових підстав для його скасування.

При цьому, твердження позивача, що оскаржуваним рішенням внесено зміни до містобудівної документації з порушенням процедури такого внесення, суд не приймає до уваги, оскільки історико-архітектурний план є науково-проектною документацією, а зони охорони пам`яток можуть розроблятися та затверджуватися незалежно від ІАОП населеного пункту (з подальшим відображенням при чергових коригуваннях ІАОП).

З приводу земельної ділянки по вул. В. Бердичівська, 50-а в м. Житомирі, яку позивачем використано як приклад зміни містобудівної документації, необхідно зазначити наступне.

Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку в документі містяться відомості про зону особливого режиму забудови, що спростовується інформацією управління культури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації, яка свідчить про те, що в межах території зазначеної земельної ділянки та в найближчому оточенні відсутні об`єкти, які занесені до Реєстру об`єктів культурної спадщини та включені до Переліку пам`яток історії та культури місцевого значення, та щойно виявлені об`єкти культурної спадщини м. Житомира. Будівля за адресою: м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 52, що розташована поряд з зазначеною земельною ділянкою визначена, як рядова історична будівля.

На засіданні обласної консультативної ради з питань охорони культурної спадщини, яке відбулося 13 лютого 2019 року вирішено, що будівля за адресою: м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 52 не відповідає критерію автентичності або іншим критеріям, що визначають предмет охорони, тому консультативна рада не рекомендує його для занесення до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини м. Житомира (протокол № 3 засідання обласної консультативної ради з питань охорони культурної спадщини від 13 лютого 2019 року).

Окрім того, необхідно зазначити, що земельна ділянка по вул. Бердичівська. 50-а в м. Житомирі, зона регулювання II категорії, що була визначена "Історико-архітектурним опорним планом м. Житомир з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів", розроблена Інститутом культурної спадщини Всеукраїнської Ради з охорони культурної спадщини України, не являється зоною охорони об`єкта культурної спадщини (лист Департаменту містобудування та земельних відносин від 09 жовтня 2019 року №5306/13/173із та протокол №3 засідання обласної консультативної ради з питань охорони культурної спадщини від 13 лютого 2019 року).

Відтак, оскільки зона регулювання забудови II категорії в місці розміщення земельної ділянки по АДРЕСА_1 не являється зоною охорони об`єкта культурної спадщини, твердження позивача про зміну містобудівної документації не відповідає дійсності.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу того, що в межах території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та в найближчому її оточенні є об`єкти, які занесені до Реєстру об`єктів культурної спадщини та включені до Переліку пам`яток історії та культури місцевого значення, та щойно виявлені об`єкти культурної спадщини м. Житомира.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення від 17 вересня 2019 року №1604 "Про впорядкування містобудівної документації м. Житомира" не стосується безпосередньо позивача, адже воно не прийняте саме відносно позивача. Разом із тим, позивачем не доведено та не підтверджено доказами, які правові наслідки створені для нього з прийняттям такого рішення та які саме його законні права та інтереси порушені оскаржуваним рішенням.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на сьогодні єдиною науково-проектною документацію, затвердженою у встановленому законом порядку, є науково-проектна документація з визначення меж та режимів використання охорони пам`яток та історичних ареалів м. Житомира, розроблена інститутом "УкрНДІпроектреставрація", відповідач правомірно ухвалив рішення про її використання.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 листопада 2020 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.