Справа № 320/3100/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3100/19 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Єгорової Н.М.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віта-Текс" до Київської митниці Державної фіскальної служби, головного інспектора Київської митниці Державної фіскальної служби Денисенка Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та бездіяльності,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віта-Текс" (далі- позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці ДФС, головного інспектора Київської митниці Державної фіскальної служби Денисенка Максима Анатолійовича про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000369/2 від 27.05.2019 року; визнання протиправною бездіяльність головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, яка полягала в непроведенні в письмовому вигляді консультації між ТОВ "Віта-Текс" та Київською митницею ДФС відповідно до частин п`ятої, шостої статті 55 та частини четвертої статті 57 Митного кодексу України перед винесенням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000369/2 від 27.05.2019 року; визнання протиправними дії головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, які полягали у відмові в застосуванні до товару №1 за митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/409589 від 27.05.2019 року другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київською митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару №1 за митною декларацією №UA125110/2019/401505 від 08.02.2019 року.

Київський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 29 квітня 2020 року позов задовольнив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт посилається на необґрунтованість позовних вимог та хибність висновків суду першої інстанції про неправомірність рішення митного органу.

Крім того, у апеляційній скарзі представник Київської митниці Держмитслужби просив замінити Київську міську митницю ДФС її правонаступником - Київською митницею Держмитслужби згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року №858 та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1217-р.

Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність заміни Київської міської митниці ДФС її правонаступником - Київською митницею Держмитслужби.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду необхідно частково скасувати, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 01.12.2015 року між Shaoxing City Jinqiao Textile Co., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, (далі - продавець), та ТОВ "Віта-Текс" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № VT0112-15 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець продає позивачу тканини виробництва Китайської Народної Республіки

У пунктах 1.2, 2.1, 3.1 та 4.1 договору продавець і позивач погодили наступне:

- найменування, вартість і кількість товару, а також можливість зміни вказаних складових згідно з додатками до договору;

- товар відвантажується морським транспортом на умовах CFR Україна (відповідно до Incoterms 2010), якщо інше не передбачено відповідним додатком до договору. Морський порт на митній території України, до якого продавець зобов`язується поставити товар позивачу, узгоджується сторонами окремо;

- в ціну товару включаються також його вартість, упаковка, маркування й доставка.

- оплата за товар здійснюється позивачем шляхом сплати виставленого продавцем інвойсу на товар протягом 60 (шістдесяти) календарних днів із дня отримання товару позивачем або його уповноваженим представником на митній території України, якщо інше не передбачено відповідним додатком до договору.

23.11.2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору, в якій продавець та позивач, зокрема продовжили строк дії договору до 31.12.2021 року та виклали пункт 5.2 договору в новій редакції, відповідно до якої сторони домовилися, що разом із товаром продавець зобов`язується передати вантажоотримувачу товару наступні документи: товаросупровідні документи на товар; комерційний рахунок (інвойс) продавця; пакувальний лист; сертифікат про походження товару.

03.04.2019 року між продавцем та позивачем було укладено додаток № VT121 до договору, відповідно до пункту 1 якого продавець передав у власність позивача, а позивач прийняв та зобов`язався оплатити на умовах додатку наступний товар: тканина вибивна (100% поліестер, сток), завширшки 220 см, товарна позиція 54075400 відповідно до діючої на момент укладення додатку Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, в кількості 25 350 кг, 184 498 погонних метрів, за ціною 3,03 долари США за 1 (один) кг, країна виробництва товару: Китайська Народна Республіка.

Загальна вартість товару згідно з пунктами 1-3 додатку та інвойсом № CYT0404 від 04.04.2019 року склала 76 810,50 доларів США.

Поставка відбувалася на умовах CFR м. Одеса, Україна (Incoterms 2010). Вантажовідправником товару є Changxing Yusen Textile Co., Ltd.

22.05.2019 року позивачем з метою переміщення товару через митний кордон України було подано попередню митну декларацію ІМ 40ЕЕ №UA125000/2019/925964, у графі 31 якої позивач задекларував товар як тканину вибивну з синтетичних комплексних текстурованих поліефірних ниток (100%), полотняного переплетення, без покриття та без просочення, завширшки: 220±1 см, щільністю 55-80±5 г/м2, не призначену для дитячого асортименту, 142 775 погонних метрів, 314 105 м2, сток, країна виробництва: CN, виробник: продавець.

24.05.2019 року Одеська митниця ДФС провела митний огляд товару та склала акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500030/2019/2501, яким підтвердила опис товару, зокрема те, що товар є стоковим.

27.05.2019 року позивачем до Київської митниці ДФС було подано тимчасову митну декларацію ІМ40ТН № UA125110/2019/409589, у графі 31 якої позивачем був зазначений товар.

Митна вартість товару за вказаною митною декларацією склала 76 810,50 доларів США, його поставка відбувалася на умовах CFR м. Одеса, Україна і була визначена із застосуванням основного методу за ціною договору (контракту).

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом разом із тимчасовою митною декларацією ІМ40ТН № UA125110/2019/409589 від 27.05.2019 року надано до митного органу, зокрема наступні документи: пакувальний лист продавця на товар б/н від 04.04.2019 року; рахунок-фактури № CYT0404 від 04.04.2019 року; коносамент № HLCUSHA1902NYEV4 від 08.04.2019 року; автотранспортну накладну № 15554 від 24.05.2019 року; акт Одеської митниці ДФС про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA500030/2019/2501 від 24.05.2019 року; прайс-лист продавця від 04.04.2019 року; додаткову угоду № 1 від 05.12.2017 року до договору; додаткову угоду № 2 від 23.11.2018 року до договору; договір; акт про взяття проб (зразків) товарів № 439 від 24.05.2019 року.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у митній декларації ІМ40ТН № UA125110/2019/409589 митної вартості товару, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено, що документи надані не в повному обсязі і містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Посилаючись на положення частин другої та третьої статті 53 МК, митний орган витребував у позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країн відправлення з врахуванням статті 254 Митного кодексу України; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

У листі № 2705/19-01 від 27.05.2019 року позивач повідомив відповідача про відсутність у нього банківських платіжних документів, інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, адже спірний товар станом на день підписання листа не брався позивачем на бухгалтерський облік, так як знаходився в зоні митного контролю відповідача 1, був невипущений у вільний обіг та був неоплачений.

Позивач також повідомив про відсутність у нього копії митної декларації країни відправлення та висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

На підтвердження приналежності товару до стокового позивач повторно надав відповідачу інвойс № CYT0404 від 04.04.2019 року, виставлений продавцем, а також акт Одеської митниці ДФС про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA500030/2019/2501 від 24.05.2019 року.

У якості виписки з бухгалтерської документації позивач надав відповідачу первинні документи бухгалтерського обліку позивача, які підтверджують те, що митна вартість спірного товару відповідає звичайному рівню цін на подібні (аналогічні) товари, які раніше ввозилися позивачем на митну територію України, а саме фотокопії: митної декларації ІМ40ДТ № UA125110/2019/401505 від 08.02.2019 року; інвойсу № INV1108 від 08.11.2018 року, виставленого продавцем; видаткової накладної №ВТ-0000112 від 31.12.2018 року, складеної між позивачем та ТОВ «Текссол-С»; податкової накладної № 112 від 31.12.2018 року, складеної позивачем.

27.05.2019 року Київською митницею ДФС було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000369/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару в тимчасовій митній декларації ІМ40ТН №UA125110/2019/409589 від 27.05.2019 року в розмірі 76810,50 доларів США скоригував до рівня 88 985,95 доларів США.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Київська митниця ДФС видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA125110/2019/00209 від 27.05.2019 року.

Не погодившись з таким рішенням та бездіяльністю відповідачів, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню. Також суд дійшов висновку про допущення головним державним інспектором Київської митниці ДФС Денисенком Максимом Анатолійовичем протиправної бездіяльності, яка полягала в непроведенні в письмовому вигляді консультації між позивачем та Київською митницею ДФС відповідно до частин п`ятої, шостої статті 55 та частини четвертої статті 57 МК перед винесенням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA 125000/2019/000369/2 від 27.05.2019 року. Також суд зазначив, що головний державний інспектор відмовив позивачу в застосуванні до товару № 1 за тимчасовою митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/409589 від 27.05.2019 року другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київською митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару №1 за митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/401505 від 08.02.2019 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 23, 24 ч. 1 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Статтями 49, 50 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. (ч. 1, 2 ст. 51 МК України).

Згідно ч.1 - 3 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1 - 2 статті 58 МК України визначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64 "Резервний метод" МК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч. 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 - 3 ст. 54 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1, 2 ст. 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Судом встановлено, позивачем до митного оформлення, було подано пакет документів передбачених частиною другою статті 53 МК України, а саме: пакувальний лист продавця на товар б/н від 04.04.2019 року; рахунок-фактури № CYT0404 від 04.04.2019 року; коносамент № HLCUSHA1902NYEV4 від 08.04.2019 року; автотранспортну накладну № 15554 від 24.05.2019 року; акт Одеської митниці ДФС про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA500030/2019/2501 від 24.05.2019 року; прайс-лист продавця від 04.04.2019 року; додаткову угоду № 1 від 05.12.2017 року до договору; додаткову угоду № 2 від 23.11.2018 року до договору; договір; акт про взяття проб (зразків) товарів № 439 від 24.05.2019 року.

Вказані документи, не містять у собі будь-яких розбіжностей чи недостовірних відомостей.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, наведені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача, які підтверджують митну вартість товарів, є розбіжності, а також що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Так колегія суддів критично ставиться до твердження відповідача про те, що підставою для проведеного коригування стало те, що позивачем не надано банківські платіжні документи, адже відповідно до частини другої статті 53 МК надання банківських платіжних документів вимагається виключно якщо рахунок є оплаченим.

В даному випадку у супровідному листі адресованому відповідачу, позивач повідомляв контролюючий орган про те, що товар не був оплаченим станом на день підписання листа. При цьому відповідно до пункту-2 додатку товар оплачується позивачем відповідно до пункту 4.1 договору, який, у свою чергу, передбачає оплату товару протягом 60 календарних днів після отримання товару позивачем на митній території України.

До того ж, як правильно зазначив суд першої інстанції, рівень митної вартості товару в 3,03 долари США за 1 кг, подібного до спірного товару, задекларованого позивачем у тимчасовій митній декларації IM40ТН №UA125110/2019/409589 від 31.07.2019 року, був підтверджений постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 року у справі № 320/2692/19, від 24.01.2020 року у справі № 320/1750/19, від 29.01.2020 року у справі № 320/3343/19, від 29.01.2020 року у №320/3099/19, від 02.04.2020 року у справі № 320/4226/19.

Суд критично ставиться до твердження Київської митниці ДФС про те, що підставою для проведеного коригування стало те, що позивач у відповідь на запит контролюючого органу не надав витребовувані ним копію митної декларації країни відправлення та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, адже ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу частини третьої статті 53 МК України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

До того, ж у листі позивач зазначав, що у нього відсутні копії митної декларації країни відправлення й висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем не надано документів на підтвердження того, що товар є стоковим, колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановив суд першої інстанції, сторони угоди чітко визначилися, що товар є стоковим. Матеріали справи також містять лист продавця, в якому останній повторно підтвердив продаж позивачу стокового товару.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1316 від 12.12.2012, зареєстрованим у Міністерстві юстиції Украйни 26.02.2013 за №318/22850 при виявленні під час огляду фактів невідповідності фактичних характеристик, кількості або відомостей про товари (найменування, країна походження, виробник тощо) відомостям, що зазначені в товаросупровідних документах, митних деклараціях, ці факти зазначаються в Акті огляду.

У акті Одеської митниці ДФС про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500030/2019/2501 зазначено, що Одеська митниця ДФС встановила відповідність фактичних характеристик, кількості та інших відомостей про товар, що поставлявся позивачем, відомостям, що зазначені в товаросупровідних документах, митних деклараціях, в тому числі щодо такої характеристики як стоковий товар.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що митний орган під час здійснення митного огляду підтвердив приналежність товару, митний огляд якого здійснювався, до стокового, що своєю чергою позбавляє відповідача права стверджувати про те, що за результатами митного огляду не підтверджено, що товар є стоковим.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що інспектор, який здійснював огляд товару не взмозі самостійно визначити чи є товар стоковим. Проте, в силу принципу належного урядування орган державної влади не вправі посилатися на некомпетентність своїх посадових осіб при вирішенні віднесених до їх відання питань, які стосуються прав та інтересів приватних осіб.

Принцип, який закладений під час проведення митного огляду, передбачає встановлення посадовою особою митного органу невідповідності фактичних характеристик, кількості або відомостей про товари (найменування, країна походження, виробник тощо) відомостям, що зазначені в товаросупровідних документах, митних деклараціях.

Отже, якщо за результатами митного огляду митниця не встановила такої невідповідності, стверджувати в подальшому про непідтвердження тієї чи іншої характеристики відповідач не має права.

Щодо тверджень відповідача про зазначення продавцем номеру коносаменту в інвойсі раніше дати його видачі, то суд першої інстанції з цього приводу правильно зазначив, що інвойс формується продавцем, який резервує у відповідній спеціалізованій системі номер коносаменту для перевезення товарів у контейнері, а відтак наперед знає який номер буде присвоєний системою коносаменту в день його видачі (формування).

Колегія суддів критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, та не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що контролюючий орган не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Зі змісту спірного рішення Київської митниці № UA125000/2019/000369/2 від 27.05.2019 року слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.

Водночас, колегія суддів вважає, що позивач надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, згідно з переліком, визначеним ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, які ідентифікують оцінюваний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, які підтверджують заявлену митну вартість товару.

При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів недостовірності заявленої Товариством вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено наявності передбачених частиною третьою чи четвертою ст. 53 Митного кодексу України підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а саме: відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, відповідачем не наведено переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані позивачем документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000369/2 від 27.05.2019 року.

Щодо визнання протиправною бездіяльність головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, яка полягала в непроведенні в письмовому вигляді консультації між ТОВ "Віта-Текс" та Київською митницею ДФС відповідно до частин п`ятої, шостої статті 55 та частини четвертої статті 57 Митного кодексу України перед винесенням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000369/2 від 27.05.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із листом №2705/19-01 від 27.05.2019 року, в якому просив у випадку неможливості визнання митної вартості товару за першим методом провести в письмовому вигляді консультацію між позивачем та відповідачем 1 перед винесенням рішення про коригування митної вартості товару з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товару та надання позивачем наявної в нього інформації для застосування другорядних методів.

Згідно частини четвертої статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Проте, відповідач, отримавши лист позивача та незважаючи на вимогу позивача про проведення письмової консультації з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товару, таку консультацію перед винесенням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000369/2 від 27.05.2019 року належно не провів, що не було спростовано контролюючим органом під час апеляційного розгляду.

Наведені обставини свідчать про те, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, яка полягала в непроведенні консультації між позивачем та Київською митницею ДФС відповідно до частин п`ятої, шостої статті 55 та частини четвертої статті 57 Митного кодексу України перед винесенням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000369/2 від 27.05.2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, які полягали у відмові в застосуванні до товару №1 за митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/409589 від 27.05.2019 року другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київською митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару №1 за митною декларацією №UA125110/2019/401505 від 08.02.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах, як зазначалося вище по тексту, має застосовуватись перший (основний) метод визначення митної вартості, який був заявлений при декларуванні позивачем, а тому позов в цій частині щодо незастосування другорядних методів визначення митної вартості не підлягає задоволенню. Крім того, такий спосіб захисту не є цілком ефективним, оскільки права позивача у даному випадку безпосередньо порушують не дії посадових осіб відповідача, а його рішення про коригування митної вартості, яке, з огляду на викладені вище висновки є протиправним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову повністю.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згдно частини 1 статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині позовних вимог про визнання протиправними дії головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, які полягали у відмові в застосуванні до товару №1 за митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/409589 від 27.05.2019 року другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київською митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару №1 за митною декларацією №UA125110/2019/401505 від 08.02.2019 року.

Керуючись статтями 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби задовольнити частково.

Скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року в частині позовних вимог про визнання протиправними дії головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, які полягали у відмові в застосуванні до товару №1 за митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/409589 від 27.05.2019 року другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київською митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару №1 за митною декларацією №UA125110/2019/401505 від 08.02.2019 року

Ухвалити нову постанову, якою позов у скасованій частині позовних вимог залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

Н.М. Єгорова