Справа № 420/7131/20
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7131/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ізмаїльського загону морської охорони Державної прикордонної служби України (вул. Портова, 1, м. Кілія, Кілійський р-н., Одеська обл., 68300, ідентифікаційний код 43331273) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Ізмаїльського загону морської охорони Державної прикордонної служби України за результатом якого позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Наказ командира Ізмаїльського загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України №146-АГ від 24.06.2020 року про підсумки службового розслідування в частині оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «звільнення зі служби за службовою невідповідністю»;

визнати протиправним та скасувати Наказ командира 18 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України №151-ОС від 25.06.2020 року в частині припинення (розірвання) контракту, звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «д» (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас Збройних Сил України;

визнати протиправним та скасувати Наказ командира 18 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України №172-ОС від 14.07.2020 року в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та усіх видів забезпечення;

зобов`язати Ізмаїльський загін морської охорони Державної прикордонної служби України (, інд. 68303, Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Портова, 1) поновити ОСОБА_1 на посаді кока-кулеметника катера морської охорони 1 рангу проекту 1400М «Гриф» №511 18 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України;

стягнути з Ізмаїльського загону морської охорони Державної прикордонної служби України (, інд. 68303, Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Портова, 1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 25.06.2020 року до моменту поновлення на посаді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06.12.2019 року позивач проходив військову службу за контрактом на посаді кока-кулеметника катера морської охорони рангу проекту 1400М «Гриф» №511 18 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України. Наказом командира Ізмаїльського загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України №146-АГ від 24.06.2020 року про підсумки службового розслідування згідно якого позивачу оголошено дисциплінарне стягнення «звільнення зі служби за службовою невідповідністю» за порушення вимог статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. На підставі цього було винесено Наказ командира 18 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної Служби України №151-ОС від 25.06.2020 року про припинення (розірвання) контракту, звільнення позивача з військової служби за підпунктом «д» (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в запас Збройних Сил України.

Вказаний Наказ командира 18 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України №151-ОС від 25.06.2020 року в частині припинення (розірвання) контракту, звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «д» (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в запас Збройних Сил України позивач вважає таким, що суперечить вимогам діючого законодавства та є протиправний з огляду на те що, оскільки позивачем були скоєні 18.06.2020 року одночасно два військових адміністративних правопорушення, передбачених главою 13-Б Кодексу України про адміністративні правопорушення, за які позивач поніс адміністративну відповідальність, то згідно вимог абзацу 2 ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не має нести дисциплінарної відповідальності за цим статутом.

Відповідно до ст. 61 Конституції України - Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Позивач вважає, що приймаючи рішення про припинення (розірвання) контракту та звільнення позивача за підпунктом «д» (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в запас Збройних Сил України відповідач вийшов за межі своїх повноважень, оскільки вказане протирічить вимогам п.26, п.27, п. 36, п. 267, п.270 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009 та вимогам абзацу 2 ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Крім того, позивач зазначає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.

Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються Адміністрацією Держприкордонслужби.

Як вказує позивач, подання про звільнення кадровий підрозділ не надавав і позивача з ним не ознайомлювали.

На думку позивача, спостерігається грубе порушення відповідачем - суб`єктом владних повноважень діючого законодавства щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнення з військової служби.

Ухвалою суду від 05.08.2020 року відкрито загальне провадження по справі та призначено по справі підготовче засідання.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 26.08.2020 вх. №33542/20, в якому він заперечує проти позову в повному обсязі з наступних підстав.

Рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 приймалось виключно на підставах і в порядку, передбаченому нормативно-правовими актами України.

Наказом командира Ізмаїльського загону морської № 151- ОС від 25.06.2020 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби за статтею 26 частиною 5 пунктом «д» (через службову невідповідність) Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», від 25 березня 1992 року.

Наказом командира Ізмаїльського загону морської охорони № 172 ОС від 14.07.2020, позивач був виключений зі списків особового складу Ізмаїльського загону морської охорони.

Відповідно до п. 280 Положення про проходження служби, звільнення військовослужбовців з військової служби через службову невідповідність здійснюється, зокрема, у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю.

Таким чином, підставою для видання наказу про звільнення позивача є накладення дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби через службову невідповідність», передбаченого пунктом «ж» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІV.

Наказом командира Ізмаїльського загону морської охорони №146 - АГ, від 24.06.2020 «Про підсумки службового розслідування», позивачу було оголошено дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби, через службову невідповідність».

Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало вчинення ним дисциплінарного правопорушення, а саме: порушення вимог статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 2 та 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. Обтяжуючим фактором вчинення даного дисциплінарного правопорушення є вчинення його під час виконання завдань з охорони державного кордону України.

Відповідач зазначає, що командиром загону рішення щодо розірвання контракту з позивачем було прийнято у межах п.1 ст. 280 Положення про проходження громадянами України служби в Державній прикордонній службі, а саме: «Звільнення військовослужбовців з військової служби через службову невідповідність здійснюється: ... у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю...».

Крім того, на думку відповідача слід зазначити, що позивач, оскаржуючи рішення щодо свого звільнення з Державної прикордонної служби України, посилається на вимоги ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме: «...Військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби на підставах....», що не відповідає статусу проходження ним служби, оскільки позивач не був кадровим військовослужбовцем, а проходив службу за контрактом. Позивач був звільнений у відповідності до вимог п.п. «д», п.2 частини 5 статті 26 Закону, що відповідає діючому законодавству та межам компетенції командира Ізмаїльського загону морської охорони.

Також відповідач вважає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби через службову невідповідність» за вживання спиртних напоїв під час виконання завдань з охорони державного кордону та подальша реалізація цього стягнення, шляхом звільнення з військової служби та виключення зі списків військової частини є законним, прийнятим на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

11.09.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначає, що відповідачем на власну користь інтерпретуються тези, вимоги та положення Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закон України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" № 551-ХІV від 24.03.1999 року, яким затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, та Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N1115/2009.

Відповідно до п.12 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009 - Встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються Адміністрацією Держприкордонслужби.

Відповідно до п. п.26-27 Положення - Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Інших частин статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як підстав для припинення контракту Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009 не передбачено.

Позивач зазначає, що належних доказів правомірності притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнення, відповідач у відзиві на позовну заяву не навів. Аргументи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, на думку позивача, фактично нікчемні та ніяким чином не спростовують позовні вимоги.

23.09.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких Ізмаїльський загін морської охорони заперечує на наведені представником позивача у відповіді на відзив міркування та аргументи.

В обґрунтування заперечень зазначено, що повноваження на застосування дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю» визначені пунктом «д» статті 48 та статтею 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551 -XIV.

Відповідач вважає зазначити, що до законодавства про військову службу часто вносяться зміни. Тому, деякі норми Положення про проходження військової служби не корелюються з Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Так, стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» викладена в новій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби» від 5 квітня 2018 року № 2397-VIIІ, а пункти 267, 270 Положення про проходження військової служби в редакції Указу Президента № 219/2017 від 17.08.2017, пункт 26 взагалі не зазнавав змін.

Саме тому застосуванню підлягає чинна редакція статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як нормативно правового акту вищої юридичної сили відносно підзаконного акту.

В той же час, частина 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не могла бути застосована по відношенню до позивача, оскільки встановлює підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять кадрову військову службу, позивач же проходив військову службу за контрактом.

Відповідно до статті 96 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 280 Положення про проходження військової служби - виконання накладеного на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю» здійснюється негайно, але не пізніше 3 місяців після накладення такого стягнення.

На виконання накладеного дисциплінарного стягнення командиром загону видано наказ про звільнення позивача з військової служби від 25.06.2020 № 151-ОС та, в подальшому, наказ про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення від 14.07.2020 № 172-ОС.

Позивачем зазначено, що з наказом про звільнення від 25.06.2020 № 151-ОС позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис на звороті останнього аркушу наказу, а витяг з наказу про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення від 14.07.2020 № 172-ОС позивач отримав «на руки», про що зазначив в Довідці від 14.07.2020 № 12/13.

Саме у зв`язку з високим рівнем суспільної небезпеки, який виходить за рамки трудових (службових) правовідносин, за вживання спиртних напоїв військовослужбовцями під час виконання обов`язків військової Кодексом України про адміністративні правопорушення в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб» від 16.03.2017 № 1952-VIII було передбачено адміністративну відповідальність.

На думку відповідача, позивач неправильно тлумачить конституційний принцип закладений в статті 61 Конституції України.

Відповідно до статті 8 Конституції України - в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551- XIV ( далі Дисциплінарний статут) - Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту - Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків.

Адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, які походять з різних правовідносин та мають різну мету.

Відповідач вважає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного правопорушення, за умови що таке діяння містить ознаки і адміністративного правопорушення, повністю відповідає принципу закладеному в статті 61 Конституцією України, оскільки адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, а застосування командиром загону дисциплінарної влади є дискреційним повноваженням на яке він уповноважений законодавством та зобов`язаний використовувати дисциплінарну владу щодо кожного факту дисциплінарного правопорушення.

Ухвалою суду від 23.09.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Від представника відповідача 12.10.2020 року надійшли тези пояснень по суті справи, в яких викладені ті ж самі доводи, що і відзиві на позовну заяву та запереченнях проти відповіді на відзив.

В судове засідання призначене на 13.10.2020 року учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

Від представника позивача та представника відповідача 12.10.2020 року надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження без їх участі.

У зв`язку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 КАС України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Суд розпочав розгляд справи по суті 13.10.2020 року, у зв`язку з чим 12.11.2020 року є останнім днем для розгляду справи по суті.

Зважаючи на перебування головуючого судді на лікарняному у період з 19.10.2020 по 09.11.2020 включно, справа розглядається 10.11.2020 року - у перший робочий день після виходу судді з лікарняного.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

З 06.12.2019 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посаді кока-кулеметника катера морської охорони 1 рангу проекту 1400М «Гриф» №511 18 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Згідно листа від 18.06.2020 року №16/81, який адресований командиру Ізмаїльського загону морської охорони капітану 1 рангу ОСОБА_2 , зазначено, що Відділом внутрішньої та власної безпеки по Ізмаїльському прикордонному загону отримано дані щодо виникнення передумов до можливих негативних явищ, пов`язаних із вживанням спиртних напоїв під час виконання службових обов`язків окремими посадовими особами Ізмаїльського загону морської охорони.

18.06.2020 відділом в ході перевірки організації несення служби групою КаМО Ізмаїльського ЗМО, які перебували на бойовому чергуванні в загоні Базарчук,. виявлено, що командир малого катера морської охорони проекту 09104 «Калкан» (подвійного екіпажу) (BG-08) відділення малих катерів гол. ст-на ОСОБА_3 , старший радіометрист катера морської охорони І рангу проекту 1400М «Гриф» № 516 ст. матрос ОСОБА_4 та кок - навідник кулеметник катера морської охорони І рангу проекту 1400М «Гриф» №511 ст. м-с ОСОБА_5 вжили спиртні напої в розважальних закладах м. Вилкове та на момент перевірки станом на 05:00 перебували на бойових кораблях проекту «Гриф» бортовий номер BG -107 та UMS 1000 бортовий номер ВG-17 у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено протоколами медичного огляду ЦРЛ м. Вилкове, а саме: гол. ст-на ОСОБА_3 - 1,71 проміле, ст.. м-с ОСОБА_6 - 0,47 проміле, ст. м- ОСОБА_7 - 1,38 проміле.

Таким чином, гол. ст-на ОСОБА_3 , ст.. матрос ОСОБА_6 та ст. м-с ОСОБА_5 можливо вчинили адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачено статтями 172-18 та 172-20 КУпАП.

Наказом Ізмаїльського загону морської охорони від 18 червня 2020 року №137-АГ

Про призначення службового розслідування по факту виявлення 18.06.20 офіцером ВВБ на борту катера морської охорони 1 рангу проекту 1400М «Гриф» ВО-107 та малого катера морської охорони проекту "УМС-1000" ВG-16 військовослужбовців з ознаками вживання спиртних напоїв: головного старшину ОСОБА_8 ,старшого матроса ОСОБА_1 , старшого матроса ОСОБА_9 .

За результатами службового розслідування було складено висновок, затверджений командиром Ізмаїльського загону морської охорони капітану 1 рангу ОСОБА_10 .

Відповідно до цього висновку встановлено факт вживання спиртних напоїв під час несення служби по охороні державного кордону 18.06.2020 року з боку головного старшини ОСОБА_3 , старшого матроса ОСОБА_11 та старшого матроса ОСОБА_9 повністю підтвердився.

У діях головного старшини ОСОБА_3 , старшого матроса ОСОБА_11 та старшого матроса ОСОБА_9 наявні ознаки військового адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 3 статті 172-20 «Розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів» та частиною 2 статті 172-18 «Допущення правил несення прикордонної служби» Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відносно головного старшини ОСОБА_8 , старшого матроса ОСОБА_11 , старшого матроса ОСОБА_9 , 22.06.20р. було складено протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-20 «Розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів» та статтею 172-18 «Порушення правил несення прикордонної служби» Кодексу України про адміністративні правопорушення які направлено до суду для розгляду по суті.

Порушення з боку старшого матроса ОСОБА_11 полягають у тому, що він неналежно віднісся до покладених на нього службових обов`язків та завдань визначених командиром, допустив вживання спиртних напоїв під час виконання завдань з охорони державного кордону України, що призвело до втрати пильності, створило загрозу життю та здоров`ю персоналу та безпеці державного кордону, завдано шкоди іміджу Морської охорони Державної прикордонної служби України.

Обтяжуючою обставиною порушення військової дисципліни з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є вчинення дисциплінарному проступку та під час дії особливого періоду.

Дисциплінарне правопорушення, вчинене головним старшиною ОСОБА_3 , старшим матросом ОСОБА_13 та старшим матросом ОСОБА_14 з умисною формою вини.

Причинами та умовами неналежного виконання вищезазначених приписів з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 є особиста недисциплінованість.

Заперечень, заяв, клопотань під час проведення службового розслідування від ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 не надходило, військовослужбовці визнають вину та усвідомлюють тяжкість вчиненого проступку.

Відповідно до цього висновку, крім іншого, за порушення вимог статті 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; статті 2, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України кока-кулеметника катеру морської охорони першого рангу проекту1400М «Гриф» ВG-103 старшого матроса ОСОБА_15 притягнуто до дисциплінарної відповідальності правами командира загону морської охорони.

Згідно Постанови Кілійського районного суду Одеської області по справі №502/1027/20 від 25.06.2020 року позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3655 грн. і стягнуто судовий збір в сумі 420 грн.40 коп.

Згідно Постанови Кілійського районного суду Одеської області по справі №502/1028/20 від 25.06.2020 року позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушенні передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2465 грн. і стягнуто судовий збір в сумі 420 грн.40 коп.

Вказані постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності позивач не оскаржував, оскільки в судовому засіданні повністю визнав свою провину та повністю сплатив вказані штрафи та судовий збір, що підтверджується банківськими квитанціями.

Наказом командира Ізмаїльського загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України №146-АГ від 24.06.2020 року про підсумки службового розслідування ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення «звільнення зі служби за службовою невідповідністю» за порушення вимог статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. На підставі цього було винесено Наказ командира 18 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної Служби України №151-ОС від 25.06.2020 року про припинення (розірвання) контракту, звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «д» (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в запас Збройних Сил України.

Перевіряючи правомірність оскаржених позивачем рішень, суд враховує, що відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII від 25.03.1992 року (зі змінами та доповненнями, далі - Закон №2232-XII).

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

До видів військової служби відноситься військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Підстави звільнення військовослужбовців з військової служби встановлені в статті 26 Закону №2232-XII, відповідно до підпунктом д пункту 2 частини 5 якої контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) через службову невідповідність.

Частиною дев`ятою статті 26 Закону №2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Положення №1115/2009), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Відповідно до пункту 26 Положення №1115/2009 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною шостою статті 26 Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до пункту 292 Положення №1115/2009 наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Таким чином, накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю - є підставою для звільнення з військової служби через службову невідповідність.

Суд враховує, що сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, зі змінами та доповненнями (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту, усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

За визначенням, наведеним в статті 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом, зокрема:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів;

формування правової культури військовослужбовців.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;

додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Статтею 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно зі статтею 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування за фактами невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцями своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни, порядку несення служби або громадського порядку визначені Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженою наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 14.02.2005 року № 111, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2005 року за № 261/10541 (далі - Інструкція № 111).

Відповідно до пункту 2 Інструкції №111 службове розслідування в обов`язковому порядку проводиться у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільних осіб або заподіяло їм матеріальну чи моральну шкоду;

невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що негативно вплинуло на стан виконання покладених на орган Державної прикордонної служби завдань;

у разі поранення або смерті, що сталися внаслідок застосування військовослужбовцем фізичного впливу і спеціальних засобів, а також у разі застосування зброї до інших військовослужбовців чи цивільного населення;

порушення порядку та правил несення служби в прикордонному наряді;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

вчинення правопорушення, що містить ознаки кримінального правопорушення або адміністративного корупційного правопорушення.

Пунктом 5 Інструкції №111 встановлено, що рішення про проведення службового розслідування приймається начальником (командиром), який має право видавати письмові накази та притягати підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Положеннями пункту 18 Інструкції №111 визначено, що за результатами службового розслідування складається висновок. Днем закінчення службового розслідування вважається день затвердження начальником (командиром) висновку службового розслідування (п.26 Інструкції).

Згідно з п. п. 24, 27 Інструкції №111 начальник (командир), який призначив службове розслідування, у 10-денний строк розглядає висновок та всі інші матеріали службового розслідування. Якщо розслідування проведено повно, всебічно й об`єктивно, а пропозиції щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідають вимогам чинного законодавства, начальник (командир) затверджує його. Якщо розслідування проведено неповно, а пропозиції щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, не відповідають вимогам чинного законодавства, начальник (командир) продовжує термін розслідування, але при цьому загальний термін його проведення не може перевищувати двох місяців, починаючи з дня його призначення. Якщо провину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення, а також особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид стягнення зазначається начальником (командиром) особисто на висновку службового розслідування.

Відповідно до висновку службового розслідування слідує, що під час раптової перевірки 18.06.20 року о 04:50 на катері морської охорони 1 рангу проекту 1400М «Гриф» BG-107 та малому катері морської охорони проекту «УМС-1000» BG-17 були виявлені військовослужбовці з явними ознаками вживання алкогольних напоїв.

Для підтвердження вживання алкогольних напоїв офіцером ВВБ майором ОСОБА_16 , трьом військовослужбовцям було запропоновано пройти медичне обстеження, яке було проведено в ЦРЛ м. Вилкове За висновками протоколів медичного огляду від 18.06.20 р. № 4, 5, 6 та висновків щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння проведених у Вилковській міської лікарні для встановлення факту стану сп`яніння, було встановлено, крім інших, у старшого матросу ОСОБА_1 - алкогольне сп`яніння 1,38 проміле.

Відповідно до п.3 гл. 1 розділу І Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 року №1261 (далі Інструкція №1261), прикордонним нарядом є одна або кілька озброєних чи спеціально екіпірованих уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України або здійснюють інші повноваження у випадках, передбачених Законом України Про Державну прикордонну службу України.

У відповідності п. 11 гл. 2 розділу II Інструкції № 1261, прикордонним нарядам забороняється вживати алкогольні напої, наркотичні, психотропні та токсичні речовини; учиняти інші дії, заборонені законодавством України та наказом на охорону державного кордону, відволікатися від несення служби.

Як зазначено у пункті 18 Інструкції №111, за результатами службового розслідування складається висновок, у якому, крім положень, визначених пунктом 17 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення; які вимоги законів чи інших нормативно-правових актів та керівних документів або посадових інструкцій, які було порушено кожним із військовослужбовців; обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; висновок щодо наявності чи відсутності в діянні військовослужбовця складу дисциплінарного правопорушення та в чому воно (за наявності такого) полягало; пропозиції щодо притягнення винних осіб до відповідальності правами відповідного начальника (командира) без зазначення конкретного виду стягнення; інші заходи, які пропонується здійснити для усунення причин правопорушення та умов, що йому сприяли; дата складання висновку.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що в ході службового розслідування встановлено наявність в діянні позивача складу дисциплінарного правопорушення та в чому воно полягало, з посиланням на відповідні докази.

За таких обставин, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що перебування позивача під час проходження військової служби в нетверезому стані свідчить про порушення ним військової дисципліни та вимог військових статутів в частині недотримання морально-етичних норм поведінки військовослужбовця.

Так, відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 (далі - Статут внутрішньої служби), встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Статтею 13 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Відповідно до статті 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Усі військовослужбовці повинні під час зустрічі (обгону) вітати один одного, додержуючись правил, визначених Стройовим статутом Збройних Сил України. Військове вітання - це вияв взаємної поваги і згуртованості військовослужбовців.

Статтею 241 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає обґрунтованим висновок відповідача за наслідками службового розслідування про допущене військовослужбовцем порушення військової дисципліни, яке полягає у перебуванні в нетверезому стані під час проходження військової служби в прикордонному наряді. Доводи позивача не спростовують правомірності висновку службового розслідування.

При цьому суд враховує, що відповідно до вимог п.25 Інструкції № 111 підстави призначення службового розслідування та його результати були доведені до відома позивачу, що підтверджується його підписом у Наказі про підсумки службового розслідування, висновку службового розслідування.

Також суд вважає необхідним зазначити, що позивач підтвердив факт вживання спиртних напоїв під час несення служби по охороні державного кордону.

Підставами для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначеними статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, є невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку тощо.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення.

Пунктом 30 Інструкції №111 передбачено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховуються: характер та обставини вчинення правопорушення; його наслідки; попередня поведінка військовослужбовця; тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Як передбачено пунктом 29 цієї Інструкції, накладення на військовослужбовців дисциплінарних стягнень: "попередження про неповну службову відповідність", "пониження в посаді", "пониження у військовому званні на один ступінь", "пониження у військовому званні на один ступінь з переведенням на нижчу посаду", "позбавлення сержантського (старшинського) звання", "позбавлення військового звання", "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю" без проведення службового розслідування забороняється.

Відповідно до п. 31 Інструкції №111 дисциплінарне стягнення має бути накладене на військовослужбовця протягом місяця від дня закінчення службового розслідування. У цей період видається відповідний наказ начальника (командира) органу Державної прикордонної служби України про прийняте ним рішення.

Виявлений факт неналежного виконання позивачем обов`язків військової служби в силу приписів Закону №2232-ХІІ, Положення та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України може слугувати підставою для накладення на нього дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Суд вважає, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення, застосованого до позивача, відповідач цілком підставно врахував, що порушення військової дисципліни було допущене військовослужбовцем, який проходить службу в умовах особливого періоду, що дискредитує Державну прикордонну службу України і підриває її імідж, негативно впливає на рівень особистої дисципліни військовослужбовців, особливо в час загострення суспільно-політичної ситуації в державі.

Наведені вище фактичні обставини справи дають підстави для висновку про обґрунтованість наказів в частині припинення (розірвання) контракту та звільнення позивача з військової служби, а також виключення його зі списків особового складу і всіх видів забезпечення, які видані уповноваженою особою, в порядку та у спосіб, встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Крім того, обґрунтовуючи адміністративний позов позивач посилається виключно на допущені в ході проведення службового розслідування порушення, водночас факт вчинення правопорушення за яке його притягнуто до дисциплінарної відповідальності ним підтверджується та визнається.

Водночас, наявність процесуальних порушень в ході службового розслідування не може бути самостійною правовою підставою для звільнення позивача від дисциплінарної відповідальності за наявності обставин, які вказують на скоєння дисциплінарного проступку.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 06.02.2020р. у справі №300/1406/19, адміністративне провадження №К/9901/31316/19.

Водночас, суд зазначає, що сам по собі висновок службового розслідування це документ, який складається за результатами службового розслідування, містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності осіб рядового і начальницького складу, висновки та пропозиції.

Висновки та пропозиції із зазначенням міри юридичної відповідальності, в цьому випадку щодо накладення дисциплінарного стягнення приймаються посадовими особами на підставі юридичних фактів і норм права.

З наведеного випливає, що висновки службового розслідування є самостійною підставою для накладення дисциплінарного стягнення.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 07.11.2019р. у справі №826/1610/18.

Доводи позивача про те, що він вже був покараний за результатом розгляду справи за правопорушення передбачене ст. 172-20 КУпАП, а відтак відсутні підстави для застосування до нього дисциплінарної відповідальності, суд вважає помилковими, оскільки один і той самий проступок може бути підставою для різних видів юридичної відповідальності, однією з яких є дисциплінарна.

З огляду на наведене правове регулювання вчинення адміністративного правопорушення може бути підставою для службового розслідування й застосування заходів дисциплінарного впливу й не ставиться у залежність від того, чи притягнута особа до адміністративної відповідальності. Водночас для притягнення до дисциплінарної відповідальності треба з`ясувати обставини скоєного, його причини та наслідки, а також вину особи. Усі ці питання з`ясовуються в рамках службового розслідування.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 07.11.2019р. у справі №826/1610/18.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про підтвердження факту вчинення дисциплінарного правопорушення, а відтак відсутність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів відповідачів.

Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним.

Суд зазначає, що поняття службова дисципліна містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Військової Присяги .

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі X.v.Austria про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі C.v.the про неприйнятність заяви № 11882/85).

Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі Ringvold v. Norway, заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів позивача, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ізмаїльського загону морської охорони Державної прикордонної служби України (вул. Портова, 1, м. Кілія, Кілійський р-н., Одеська обл., 68300, ідентифікаційний код 43331273) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.