Справа № 160/12197/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.10.2020 р., засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області в якій позивач просить:
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.
27.10.2020 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач висловлює незгоду з вимогами позову та вказує, що за матеріалами відмовної пенсійної справи загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 роки 00 місяців 15 днів. Відповідно до записів трудової книжки у спірні періоди ОСОБА_1 : 01.08.1982 - "зачислен на должность контролера 5 разряда" (мовою оригіналу) (Пр. № 109 от 6.08.82); 02.09.1986 - "уволен по переводу в Горводоканал" (мовою оигіналу) (Пр. № 92 от 2.09.86) - при звільненні відсутнє посилання на ст. КзпП; 21.12.1995 - "принят в должности р/мех 4 разряда" (мовою оригіналу) - № Пр. та денна Пр. - відсутні); 30.09.1997 - "уволен с завода "Телерадиосервис" по переводу по ст. 36 и 5 КзоТ Украины» (мовою оригіналу) (Пр. № 85 от 30.09.1997) - печатка при звільненні не читається. Враховуючи вищезазначене, підприємствами порушено норми Інструкції при внесенні записів у трудову книжку ОСОБА_1 . Відповідно до Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи. Відповідно до п. 2.8 Інструкції, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якому було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівої держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. ОСОБА_1 14.08.2020 надав до Головного управління архівну довідку від 10.08.2020 № Н-1166/03-09, видану Архівним управлінням Кам`янської міської ради про спірні періоди роботи. У запису про переведення ОСОБА_1 наказом від 02.09.1986 № 92 зазначено «звільнений 02 вересня 1986 року по переводу до міськводоканалу» - відсутнє посилання на ст. КзпП. Додаткові документи, які б підтверджували факт роботи за спірний період, до Головного управління позивачем не надавалися. Таким чином, підстави для зарахування до загального страхового стажу періодів роботи з 01.08.1982 по 02.09.1986 та з 21.12.1995 по 30.09.1997 до загального страхового стажу ОСОБА_1 у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відсутні. На підставі викладеного, Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області вважає свої дії законними та такими, що відповідають чинному законодавству, а вимоги позивача безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Одночасно із відзивом відповідачем подані матеріали пенсійної справи ОСОБА_1
29.10.2020 р. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач наполягає на задоволені вимог позову та просить їх задовольнити у повному обсязі.
Судом під час розгляду даної справи враховані положення постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу CODIV-19» (зі змінами та доповненнями) та впровадження низки заходів на виконання рішення уряду відносно даного питання.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, до фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
24.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та документами на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Окрім зазначеного, у листі вказано, що згідно наданих документів стаж роботи становить 22 роки 15 днів, що недостатньо для призначення пенсії на дату звернення.
Отже, позивачу було відмолено у призначенні пенсії через недостатність страхового стажу, а саме не зарахування до загального страхового стажу періодів роботи з 01.08.1982 по 02.09.1986 та з 21.12.1995 по 30.09.1997.
Інші підстави відмови за наслідками розгляду документів позивача про призначення пенсії не вказані.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійної страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його кошт видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсію страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІV (надалі -Закон № 1058-ІV).
Відповідно до стаття 26 Закону України № 1058- ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
-з січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше ЗО років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Статтею 1 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1 (надалі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.1 Порядку 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В пунктах 1 та 2 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 (записи 6-7) на ім`я ОСОБА_1 , останній (мовою оригіналу):
01.08.1982 - "зачислен на должность контролера 5 разряда" (Пр. № 109 от 6.08.82);
02.09.1986 - "уволен по переводу в Горводоканал" (Пр. № 92 от 2.09.86);
21.12.1995 - "принят в должности р/мех 4 разряда";
30.09.1997 - "уволен с завода "Телерадиосервис" по переводу по ст. 36 и 5 КзоТ Украины» (Пр. № 85 от 30.09.1997).
Записи у трудовій книжці засвідчені підписами та печаткою уповноважених осіб.
Також, робота у вказані періоди підтверджується Архівною довідкою № Н-1166/03-09 від 10.08.2020 року видана Архівним управлінням Кам`янської міської ради, відповідно до якої у відомостях нарахування заробітної плати архівного фонду «Дніпродзержинський завод «Телерадіосервіс» Дніпропетровської виробничо-комерційної «Телерадіосервіс» (раніше: Дніпродзержинський завод «Побутрадіотехніка» Дніпропетровського обласного підприємства «Побутрадіотехніка») є відомості про те, що « ОСОБА_1 » (прізвище було змінено на ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові Серії НОМЕР_4 від 07 квітня 1983 року виданого Дніпровським РАГС м. Дніпродзержинськ) був прийнятий контролером 5 розряду дільниці 1а у серпні 1982 року.
Наказом від 10 серпня 1983 року №84 « ОСОБА_1 » переведений радіомеханіком 5 розряду виробничої дільниці № 1 з 19 серпня 1983 року.
Наказом від 26 березня 1985 року №23 «мовою оригіналу - ОСОБА_1 » переведений радіомеханіком дільниці № 5 з 20 березня 1985 року.
Наказом від 02 вересня 1986 року №92 по Дніпродзержинському заводу «Побутрадіотехніка» Дніпропетровського обласного підприємства «Побутрадіотехніка» «мовою оригіналу - ОСОБА_1 » звільнений 02 вересня 1986 року по переводу до міськводоканалу.
На підставі наказу 9/к від 10 січня 1993 року Дніпродзержинський завод «Побутрадіотехніка» Дніпропетровського обласного підприємства «Побутрадіотехніка» реорганізовано в Дніпродзержинський завод «Телерадіосервіс» Дніпропетровської виробничо-комерційної фірми «Телерадіосервіс».
Наказом від 21 грудня 1995 року № 85 по Дніпродзержинському заводу «Телерадіосервіс» Дніпропетровської виробничо-комерційної фірми «Телерадіосервіс» «мовою оригіналу - ОСОБА_1 » прийнятий на тимчасову роботу на посаду радіомеханіка 4 розряду виробничої дільниці №3 з 21 грудня 1995 року.
Наказом від 30 вересня 1997 року № 85 по Дніпродзержинському заводу «Телерадіосервіс» Дніпропетровської виробничо-комерційної фірми «Телерадіосервіс» «мовою оригіналу - ОСОБА_1 » звільнений 30 вересня 1997 року по переводу до Дніпродзержинського філіалу «Електрон-Сервіс», ст. 36 п. 5 КЗпП України.
Таким чином, факт трудового стажу підтверджено записами трудової книжки серії НОМЕР_3 , архівною довідкою № Н-1166/03-09 від 10.08.2020 року, виданої Архівним управлінням Кам`янської міської ради.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» затверджено зразки бланків трудової книжки і вкладиша до неї, а спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, надалі - «Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників».
У пункті 2.4. розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Із положень пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів та не може ставитися особі у провину.
Виходячи з приписів пункту 3 Порядку № 637, підтвердження трудового стажу необхідне в разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
Отже, доводи відповідача з приводу того, що в трудовій книжні відсутні посилання на ст. КЗпП, відсутні дата та номер наказу при прийомі, печатка при звільненні не читається, а отже і не має підстав для зарахування до стажу періодів з 01.08.1982 по 02.09.1986, та з 21.12.1995 по 30.09.1997 року є необґрунтованим, оскільки наявність таких недоліків щодо заповнення трудової книжки не є підставою вважати, що вказані спірні періоди роботи не підтверджують факту перебування особи на відповідній посаді. Крім того, обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника.
За таких обставин суд вважає неправомірною відмову органу пенсійного фонду у зарахуванні спірного стажу позивача та відповідно відмову у призначенні пенсії на цій підставі.
Оскільки встановлені обставини справи та вимоги законодавства свідчать про надання позивачем передбачених законодавством відомостей для підтвердження спірного періоду, тому він має бути зарахований до стажу, необхідного для призначення пенсії.
Суд вважає за необхідне зазначити, що в п.3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, враховуючи положення статті 245 КАС України з метою ефективного відновлення порушеного права позивача та дотримання його соціальних гарантій і реалізації права на належне соціальне утримання суд дійшов висновку, що позов має бути задоволений шляхом:
Такий спосіб захисту, на переконання суду, матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позов задоволено судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -
Стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова