Справа № 620/1805/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1805/20 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В.,

Карпушової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Північної митниці Держмитслужби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будіва Логістик" до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Будіва Логістик" з адміністративним позовом до Північної митниці Держмитслужби, у якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA 102000/2020/000057/2 від 07.05.2020, прийняте Північною митницею Держмитослужби.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що при здійсненні імпортування товару на митну територію України декларантом було подано всі необхідні документи, які відповідають вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України та чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товарів та підтверджують ціну товару, вказану в митній декларації, а рішення про коригування митної вартості товару є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки винесене без врахування всіх обставин, за відсутності підстав для відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товару, за відсутності підстав вважати, що митна вартість товару визначена позивачем з порушенням вимог митного законодавства.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Північна митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення про коригування митної вартості було винесено митницею правомірно, проте суд першої інстанції не прийняв до уваги виявлені митним органом розбіжності та факти неподання документів у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог та скасування рішення митниці про коригування. Крім того, апелянт стверджує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення суду першої інстанції не ґрунтується на повно та всебічно з`ясованих обставин справи.

За наведених обставин, Північна митниця Держмитслужби вважає, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської митниці Держмитслужби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем, у свою чергу, було подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а викладені у апеляційній скарзі доводи - такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Разом з цим, позивач стверджує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено було судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Між постачальником ООО "Технониколь Строительные Системы" (Россия) та покупцем - ТОВ "Будіва Логістик" (Україна) укладений Контракт № 63116/19 RSB від 27/12/2019 про поставку товарів будівельного призначення. Валюта контракту - долари США (а.с. 10-15)

Згідно п.1.1. Предмет контракту: Товар - будівельні матеріали. Ціна, кількість, асортимент Товару, а також інші умови не оговорені в Контракті, визначаються зокрема, в додатках (Специфікаціях), які підписані обома сторонами та є його невід`ємного частиною.

В умовах поставки товару сторони узгодили, що поставка Товару покупцю здійснюється автомобільним транспортом (FCA) у відповідності до міжнародних правил Інкотермс 2010.

Згідно п.3.2. поставка товару здійснюється окремими партіями протягом строку дії Контракту. Під партією товару вважається кількість товару направлена одним або кількома транспортними засобами згідно з конкретною специфікацією.

Отже, кожна партія, що поставляється за даним Контрактом, узгоджується сторонами в Специфікації, у тому числі й ціна за одиницю товару.

23.04.2020 між сторонами контракту укладена додаткова угода № 1, відповідно до якої продавець має право змінювати ціни на товар в односторонньому порядку шляхом направлення покупцеві відповідного Прейскуранту цін. Підставою для зміни цін на товар є зміни кон`юнктури ринку, курсу валют, а також зміна собівартості виробництва продукції (а.с. 16)

Також, згідно Додаткової угоди № 2 від 23.04.2020 сторонами контракту узгоджена ціна на матеріал - "Плита теплоизоляционная LOGICPIR PROF Ф/Ф Г1 L-2385xl185x80 ТехноНИКОЛЬ" об`ємом 10 880,96625 м2 за ціною 4,95 доларів США (а.с. 17).

ТОВ "Будіва Логістик" отриманий новий Прейскурант цін, яким встановлено з 23.04.2020 по 30.06.2020 нову ціну на товар: Плита теплоизоляционная PIR ТехноНИКОЛЬ (ф/ф) - ЕКН 644716 - за одиницю 4,95 дол.США (а.с. 21). А також отриманий рахунок на оплату № 164854 від 23.04.2020 на всю партію товару за погодженою ціною (а.с. 18).

Одночасно, 23.04.2020 між сторонами підписана Специфікація № ТН на окрему партію в кількості 870,477 м2, якою підтверджується узгодження ціни за одиницю товару в розмірі - 4,95 дол.США (а.с. 19).

Позивачем подана на реєстрацію митна декларація №UA102150/2020/221626 від 05.05.2020. Разом з вказаною декларацією на підтвердження заявленої митної вартості товару до контролюючого органу позивачем було подано наступні документи:

- рахунок-фактуру (інвойс) від 28.04.2020 № 4280339/621;

- автотранспортна накладна від 28.04.2020 № 4280339;

- декларація про походження товару від 28.04.2020 № 4280339/621;

- банківський платіжний документ, що стосується товару від 24.04.2020 № 25;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 28.04.2020 № 280420;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 23.04.2020 № ТН;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються від 27.12.2019 № 63116/19 RSB;

- договір про надання послуг митного брокера № 94 від 08.01.2020;

- договори (контракти) про перевезення /ЄП010418 від 01.04.2018, КИ-00000083/1 від 12.03.2020;

- інші некласифіковані документи від 05.05.2020;

- копія митної декларації країни відправлення № 10013160/280420/0217048 від 28.04.2020.

За митною декларацією від 05.05.2020 №UA 102150/2020/221626 автоматизованою системою аналізу та управління ризиками в напрямку контролю правильності визначення митної вартості було згенеровано форму митного контролю за кодом 105-2 "Контроль правильності визначення митної вартості товарів".

Враховуючи відсутність усіх відомостей щодо складових митної вартості, що підтверджують числові значення митної вартості товарів, а також відсутність можливості митного органу упевнитись в правильності заявленої митної вартості товарів, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості "Плит теплоізоляційних":

-висновки про вартісні характеристики, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями про вартість товару;

-виписка з бухгалтерської документації.

Також декларанта повідомлено про те, що відповідно до ч. 6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у позивача документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

На підтвердження митної вартості товару (складової митної вартості) позивачем 07.05.2020 до митного органу додатково надані наступні документи:

- висновок ДП "Держзовнішінформ";

- виписка з бухгалтерської документації № 3 від 06.05.2020 щодо складової митної вартості;

- виписка з бухгалтерської документації від ТОВ "Технониколь Строительные Системы";

- видаткову накладну № БЛ-00000029/01 від 29.04.2020;

- калькуляцію на продукцію виробника;

- комерційну пропозицію виробника;

- прайс-лист виробника від 23.04.2020;

- лист виробника № 0505_01 від 05.05.2020;

- лист виробника № 0605_01 від 05.05.2020;

- рахунок на оплату № 168717 від 23.04.2020;

- додаткову угоду № 1 від 23.04.2020;

- додаткову угоду № 2 від 23.04.2020.

Водночас, за результатом розгляду поданих декларантом документів, контролюючим органом встановлено, що вони не підтверджують всіх складових митної вартості товару та разом з цим містять розбіжності, які визначено у п. 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA 102000/2020/000057/2 від 07.05.2020

З огляду на вказані обставини та враховуючи наявну у митного органу цінову інформацію на аналогічні товари в ЄАІС ДФС за митною декларацією від 29.04.2020 № UA 102220/2020/006172, відповідач, керуючись ч.3 ст.54 МК України, самостійно визначив митну вартість задекларованого товару шляхом винесення рішення про коригування митної вартості №UA 102000/2020/000057/2 від 07.05.2020.

Не погоджуючись вказаним рішеннями митного органу щодо коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Зазначене, за висновком суду першої інстанції, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів та протиправність прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості товарів. Крім того, судом було встановлено, що у рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами. Також, судом першої інстанції зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази проведення митним органом необхідної консультації у належний спосіб. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідають вимогам п. 2 та п. 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Згідно із статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, орган доходів і зборів наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до положень статті 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, з аналізу наведеної норми слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Водночас, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Водночас, як правильно було встановлено судом першої інстанції оскаржуване рішення не містять конкретних складових митної вартості товару, які не були підтверджені позивачем під час його митного декларування та митного оформлення за митною декларацією №UA 102150/2020/221640.

При цьому, під час розгляду даної справи у суді першої та апеляційної інстанцій відповідач не довів достатніми, належними та допустимими доказами, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Разом з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи судовою колегією встановлено, що матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на недостовірність даних у поданих позивачем до митного оформлення документів, оскільки по перше відповідач не мав обґрунтованих підстав для витребування зазначених документів, по-друге, як правильно було встановлено судом першої інстанції, митним органом не було проведено із декларантом консультації у встановленому законодавством порядку та по-третє зазначені контролюючим органом доводи жодним чином не підтверджені та є такими, що не впливають на правильність визначеної декларантом митної вартості товару.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність розбіжностей у документах, поданих позивачем до митного оформлення, як це стверджує відповідач. При цьому, колегією суддів також не встановлено, що відповідні документи були подані до митного органу не у повному обсязі.

Отже, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи відповідача про документальне непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митної декларації від 29.04.2020 № UA 102220/2020/006172є протиправним.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не наведено достатніх правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення, що у свою чергу свідчить про його протиправність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятого ним рішення у межах спірних правовідносинах.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача, не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень є протиправним та таким, що прийняте відповідачем необґрунтовано.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Північної митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді Г.В. Земляна

О.В. Карпушова