Справа № 640/1734/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 жовтня 2020 року №640/1734/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити індексацію пенсії (грошового доходу) ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично виплаченою пенсією та сумою індексованою пенсії за період з 17 липня 2003 року до дати ухвалення рішення судом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є пенсіонером та має статус внутрішньо переміщеної особи.

З моменту призначення пенсії, як вказано у позовній заяві, позивачу жодного разу не проводилась індексація її доходу (пенсії), у зв`язку з чим 01 липня 2017 року вона звернулась до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просила провести індексацію розміру її пенсії, проте, відповідачем індексація не проведена та кошти не виплачені, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, у зв`язку з чим, керуючись частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком.

Відповідно до наданих суду копій довідок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29 січня 2019 року №9524 за період з 01 квітня 2012 року по січень 2019 року позивачу нараховувалась пенсія, розмір якої (включаючи індексацію) складав 2827,94 грн.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не проведено індексації пенсії позивача, остання звернулась з відповідною позовною заявою до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII) пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

На підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII частина 1 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV виключена.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі пенсії.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII (в редакції, чинній до 01 січня 2016 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка; відповідно до частини 1 цієї ж статті Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній після 01 січня 2016 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами 3-5 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII передбачено, що для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення безпосередньо визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Порядок №1078).

Приписами пункту 2 Порядку №1078 (в редакції, чинній до набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року №141) передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат, установлених законодавством), крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 (в редакції, що діяла до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року №141) у межах прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, індексуються пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачуються замість пенсії, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

В той же час, положеннями пункту 3 Порядку №1078 (в редакції, що діяла до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року №141) проведення індексації грошових доходів населення передбачено, що до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму).

При цьому, відповідно до положень пункту 2 Порядку №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року №141) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії. Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Сума індексації пенсій та щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей у разі підвищення їх розмірів розраховується як різниця між сумою індексації, визначеною до 11 жовтня 2017 року, та сумою підвищення цих виплат до повного погашення суми індексації відповідно до пункту 5 цього Порядку.

Положеннями абзацу 1 частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується, що сума пенсії позивача досягала мінімального прожиткового рівня, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи з липня 2003 року, як і не підтверджується, що остання перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України саме з липня 2003 року, також не підтверджується, що позивачу не було призначено доплату до прожиткового мінімуму згідно з частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі, якщо розмір пенсії не досягав мінімального прожиткового мінімуму, а в подальшому не було здійснено перерахунок пенсії, як і не підтверджується, що позивач не є працюючим пенсіонером, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено наявність у позивача права на проведення індексації розміру її пенсії.

Більш того, суд зауважує, що в матеріалах справи також відсутні відомості щодо звернення позивача до органу Пенсійного фонду України у серпні 2017 року, як про це стверджує остання у своїй позовній заяві, але зі змісту наданих суду копій довідок, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві від 29 січня 2019 року, вбачається, що позивачу нараховувалась пенсія з урахуванням індексації, починаючи з 2012 року.

Зважаючи на положення частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а також з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Стосовно строків звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 1 положень статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи, що предметом спору в даній адміністративній справі є саме встановлення наявності або відсутності вини органу Пенсійного фонду України щодо ненарахування індексації, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду, у зв`язку з чим дана адміністративна справа підлягала розгляду по суті.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ухвали суду від 01 лютого 2019 року, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) про зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко