Справа № 400/1597/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2020 р. № 400/1597/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення за період з 28.02.2019 року по 31.12.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач) з позовними вимогами про:

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення за період з 28.02.2019 року по 31.12.2019 року;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 середнього заробітку у відповідності до ст. 117 КЗпП України за період з моменту звільнення з військової служби 27.02.2019 року по день останнього фактичного розрахунку 23.12.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . 29.01.2019 року наказом командира військової частини № 130 наказано капітану ОСОБА_1 щомісяця виплачувати компенсацію за піднайом (найом) жилих приміщень в розмірі 2550,00 грн з 01.01.2019 року. Наказом від 19.12.2018 року №194 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. На підставі вказаного наказу позивача звільнено з військової служби. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019 року у справі №400/466/19 визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України №194 КП від 19.12.2018 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. На виконання рішення суду позивача призначено на посаду начальника продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_2 . Разом з тим, відповідачем невиплачено грошову компенсацію за піднайом (найом) житла з 28.02.2019 року по 31.12.2019 року. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 року у справі № 400/1961/19 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.02.2019 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.02.2019 року. Вказаним рішенням суду визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Відповідач 23.12.2019 року повністю виконав рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 року у справі № 400/1961/19 у частині виплати недоплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року при звільненні та компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік при звільненні та перерахував на користь позивача 48377,40 грн. Вказав, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач вважає, що відповідачем були грубо порушенні її права та інтереси.

Ухвалою від 22.04.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/1597/20 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 20 травня 2020 року.

19.05.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ч. 2 п. 7 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №450 визначено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем виключення із списків особового складу військової частини. На підставі наказу від 11.01.2019 року №6 позивача звільнено з військової служби. Вказав, що відповідач у своїх діях керувався вимогами чинного законодавства та виконав їх в повному обсязі, здійснивши належні виплати позивачу при звільненні.

25.05.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов виправлений відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Станом на момент прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 №50 від 27.02.2019 року позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків та відповідно не оскаржував вищевказаний наказ про виключення його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Відповідно до статті 2 Закону № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Однак, грошова компенсація за невикористану соціальну відпустку, як учаснику бойових дій - не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак не підпадає під дію ст. 2 Закону № 2050-ІП та ст. 116.117 КЗпП.

Судове засідання, призначене на 10.06.2020 року, у зв`язку з надходженням до суду від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, відкладено на 23.06.2020 року.

23.06.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшли пояснення по справі, в яких він вказав, що наказом командира військової частини від 29.01.2019 року призначено капітану ОСОБА_1 щомісяця виплачувати компенсацію за піднайом (найом) жилих приміщень в розмірі 2550,00 грн з 01.01.2019 року. Тобто, розмір належної йому грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення за період з моменту незаконного звільнення - 27.02.2019 року по день прийняття на службу - 31.12.2019 року складає 10 місяців 1 день.

Представники сторін в судове засідання, призначене на 23.06.2020 року не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Ухвалою від 25.06.2020 року суд витребував з військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію довідки про середньомісяну заробітну плату ОСОБА_1 за останні шість місяців перед звільненням.

21.07.2020 року на виконання ухвали суду від 25.06.2020 року військова частина НОМЕР_1 надала Миколаївському окружному адміністративному суду належним чином засвідчену копію довідки про середньомісяну заробітну плату ОСОБА_1 за останні шість місяців перед звільненням.

Судове засідання, призначене на 12.08.2020 року, у зв`язку з надходженням до суду від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, відкладено на 09.09.2020 року.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 09.09.2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 09.09.2020 року, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 07.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 09.11.2020 року суд позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку у відповідності до ст. 117 КЗпП України за період з моменту звільнення з військової служби 27.02.2019 року по день останнього фактичного розрахунку 23.12.2019 року - залишив без розгляду.

На підставі частини 9 статті 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника продовольчої служби тилу.

Наказом від 19.12.2018 року №194 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

На підставі наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.01.2019 року № 6 позивача звільнено з військової служби відповідно до п.2 пп."д" (через службову невідповідність) частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

29.01.2019 року наказом командира військової частини № 130 наказано капітану ОСОБА_1 щомісяця виплачувати компенсацію за піднайом (найом) жилих приміщень в розмірі 2550,00 грн з 01.01.2019 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2019 року № 52 (по стройовій частині) капітана ОСОБА_1 , начальника продовольчої служби тилу виключено із списків військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку наказ відповідача від 19.12.2018 року №194 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019 року у справі №400/466/19 визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України №194 КП від 19.12.2018 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019 року у справі №400/466/19 позивача призначено на посаду начальника продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_2 .

Разом з тим, відповідачем невиплачено грошову компенсацію за піднайом (найом) житла з 28.02.2019 року по 31.12.2019 року (період вимушеного прогулу).

Вважаючи, що відповідач протиправно невиплатив ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) житла з 28.02.2019 року по 31.12.2019 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає на наступне.

Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до ст. 12 Закону № 2011-XII, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. Наведений абзац 5 частини 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зазначеній редакції викладений Законом № 2288-VIII від 08.02.2018 року, що набрав чинності 21.03.2018 року.

Чинна до внесення змін редакція абзацу 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачала отримання компенсації за піднайом житла військовослужбовцями, що проходять військову службу за контрактом та мала наступний зміст: у разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.

Відповідно до положень пункту 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою КМУ від 03.08.2006 року № 1081 в редакції Постанови КМ № 1160 від 27.12.2018, що набрав чинності 03.01.2019, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. У разі відсутності службового житлового приміщення у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - в сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які висуваються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Військовослужбовці офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу і не перебувають у шлюбі, у разі відсутності службового житлового приміщення розміщуються в гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, а сімейні - в сімейних гуртожитках. У разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 р. № 450.

До внесення змін Постановою КМУ № 1160 від 27.12.2018 пункт 2 Порядку № 1081 передбачав, що військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла. У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови у зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло з метою забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднаймання (наймання) житлового приміщення у встановленому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень" від 26.06.2013 року № 450 передбачено виплату грошової компенсації за піднаймання (наймання) житлового приміщення особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, Адміністрація Держспецзв`язку, її територіальний орган, Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку, підрозділ урядового фельд`єгерського зв`язку, територіальний підрозділ, заклад, установа чи організація Держспецзв`язку (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло.

Постановою КМУ № 288 від 26.04.2017 року, що набрала чинності 12.05.2017 року внесено зміни до постанови щодо виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень. Зокрема, її дію поширено на військовослужбовців Державної прикордонної служби.

Пунктом 2 цієї постанови передбачено, що грошова компенсація особам офіцерського складу та курсантам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку, виплачується щомісяця в розмірі, який не перевищує: у м. Києві - 2 мінімальні заробітні плати; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - 1,5 мінімальної заробітної плати; в інших населених пунктах - 1 мінімальної заробітної плати. При цьому військовослужбовцям за наявності у них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри збільшуються в 1,5 рази.

Грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця (пункт 4 Постанови № 450).

За змістом пункту 4 Порядку №450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця: особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Грошова компенсація особам офіцерського складу та курсантам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) в розмірі, який не перевищує: у м. Києві - 2 мінімальні заробітні плати; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - 1,5 мінімальної заробітної плати; в інших населених пунктах - 1 мінімальної заробітної плати. При цьому військовослужбовцям за наявності у них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри збільшуються в 1,5 раза.

Грошова компенсація не виплачується у разі наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї за місцем проходження військової служби жилого приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площею, що відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Пунктом 7 Порядку №450 визначено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.

Проаналізувавши положення наведених вище норм права, суд дійшов висновку, що Держава зобов`язалась забезпечувати військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення.

Згідно з пунктом 9 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.18 №380, виплата компенсації за піднайом військовослужбовцям та припинення такої виплати здійснюється на підставі наказу командира військової частини. Компенсація за піднайом виплачується з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту. Виплата компенсації за піднайом припиняється у випадках, встановлених Порядком виплати грошової компенсації.

У ході розгляду справи, судом встановлено, що 29.01.2019 року наказом командира військової частини № 130 наказано капітану ОСОБА_1 щомісяця виплачувати компенсацію за піднайом (найом) жилих приміщень в розмірі 2550,00 грн з 01.01.2019 року.

Разом з тим, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2019 року № 52 (по стройовій частині) капітана ОСОБА_1 , начальника продовольчої служби тилу, звільненого з військової служби в запас наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.01.2019 року № 6 відповідно до п.2 пп."д" (через службову невідповідність) частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено із списків військової частини НОМЕР_1 .

З 28.02.2019 року відповідачем припинено виплату позивачу компенсацію за піднайом (найом) жилих приміщень.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019 року у справі №400/466/19 визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України №194 КП від 19.12.2018 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019 року у справі №400/466/19 позивача 07.02.2020 року, призначеного наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 31.01.2020 року № 20, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника продовольчої служби тилу.

Спеціальним законодавством врегульовано основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей: правове становище осіб, які проходять військову службу у тому числі звільнення з військової служби, а також порядок та умови оплати праці, а саме Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а в частині яка не врегульована вказаним законодавством, застосовуються норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Відповідно до пункту 232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 №1153/2008 у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

Відповідно до абзаців другого, третього пункту другого статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якшо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних знань - менший посадових оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду.

У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Таким чином, з аналізу вищезазначених положень законодавства вбачається, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та у разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди відшкодовання іі за рішенням суду.

Ані Законом, ані Положенням, ані КЗпПУ не передбачено обов`язку органу, який прийняв рішення про поновлення військовослужбовця, вирішити питання про виплату грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення.

В свою чергу, слід зазначити, що виплата грошової компенсації за піднаймання (наймання) житлового приміщення передбачена у разі коли військовослужбовці не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби.

Однак після звільнення і до поновлення на службі у позивача не було необхідності перебувати за місцем проходження військової служби, він міг проживати у будь-якому місці, де в нього наявене житло.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду справи фактичні обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення за період з 28.02.2019 року по 31.12.2019 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.11.2020 року.

Суддя Г.В. Лебедєва