Справа № 380/4397/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4397/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2020 року
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого-судді Сакалоша В.М.,
секретаря судового засідання Івать М.І.,
за участю: представника позивача Сала А.М.,
представника відповідача Павліша О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
в с т а н о в и в :
Заявлена вимога обґрунтована незгодою ФОП ОСОБА_1 з оскаржуваним рішенням податкового органу, оскільки таке, на переконання позивача, винесене всупереч вимог Порядку застосування фінансових санкцій затвердженому постановою КМУ №790 від 02.06.2003 року. Вказує , що замість рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм Закону України «про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового , коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» склав податкове повідомлення-рішення. Крім того жодної з підстав передбачених п. 80.2 ст. 80 ПКУ на основі яких може здійснюватися перевірка відповідачем не вказано, не надано направлення та наказу про проведення перевірки, як це передбачено п.81.1 ст. 81 ПКУ.
Відтак, зважаючи на те, проведена перевірка є на думку позивача незаконною, виявлені нею порушення не відповідають документам, що були перевірені працівниками ГУ ДПС у Львівській області, прийняте на основі акту перевірки податкове повідомлення-рішення є незаконним.
Поміж іншого позивач вказує що у оскаржуваному рішенні не конкретизовано порушення, яке вчинене ФОП ОСОБА_1 а лише здійснено посилання на нормативно-правові акти.
Окрім цього позивач зазначає, що оскаржуване рішення підписане в/о начальника ГУ ДПС у Львівській області, при цьому останній не мав належних повноважень на момент підписання.
Загальне позовне провадження у справі суд відкрив ухвалою від 09.06.2020.
ГУ ДПС у Львівській області надало відзив на позов. Вважає, що з огляду на пріоритет норм ПКУ над положеннями підзаконних нормативно-правових актів, відповідачем правомірно прийняте податкове повідомлення-рішення. Також заначено, контролюючим органом зазначено підстави проведення перевірки, а саме: п.п.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПКУ, що на переконання відповідача спростовує доводи ФОП ОСОБА_1
ФОП ОСОБА_1 надав відповідь на відзив. Вважає що саме спеціальна норма Порядку №790 підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.
Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 15.10.2020 суд перейшов до розгляду справи по суті.
В судовому засіданні по розгляду справи представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши доводи сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Працівниками ГУ ДПС у Львівській області на підставі наказу від 03.03.2020 року №1656 та направлень від 04.03.2020 року №718, 719 була проведена фактична перевірка кафе-бару, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 .
ФОП ОСОБА_2 подав до контролюючого органу скаргу на вказане податкове повідомлення рішення
Вирішуючи спір суд виходив з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.
Як вже встановлено судом з матеріалів справи, підставою винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 54.3 статті 54 ПК України, що є диспозицією по відношенню до підпункту 54.3.3 цієї статті, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.
Отже, вказане положення ПК України закріплює обов`язок контролюючого органу визначати суму грошових зобов`язань щодо податку на прибуток та податку па додану вартість. Натомість до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу за порушення ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що не є ні податком, ні збором у розумінні Податкового кодексу України.
При цьому, механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 вказаного Закону визначається Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою КМУ від 2 червня 2003 р. № 790 (далі - Порядок № 790).
Відповідно до п. 8 Поряду №790 рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку.
Відповідно п. 3 додатку до Порядку №790, яким затверджено форму рішення про застосування фінансових санкцій суб`єкт господарювання у триденний строк після сплати штрафу повинен письмово повідомити про це органу виконавчої влади, який прийняв рішення про застосування фінансових санкцій, із зазначенням номерів і дат платіжних доручень, за якими сплачено штраф. У разі невиконання суб`єктом господарювання рішення про застосування фінансових санкцій сума штрафу стягується у судовому порядку.
Відповідний припис міститься у ч. 5 ст. 17 Закону № 481/95-ВР, згідно з яким у разі невиконання суб`єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягається на підставі рішення суду.
Частина 3 вказаної статті визначає, що рішення про стягнення штрафів. передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом. алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.
Таким чином, процедура стягнення штрафів, визначених нормою ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР (на підставі якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення), виключно за рішенням суду закріплена на законодавчому рівні - Законом України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що є спеціальним, а не лише підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком № 790.
Водночас, в силу положень п. 54.4 ст. 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Сукупно проаналізувавши наведене, суд вважає за доцільно взяти до уваги доводи позивача щодо того, що невиконання рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону № 481/95-ВР, не тягне за собою виникнення у суб`єкта господарювання обов`язку сплати, визначених у ньому сум (адже такі не є узгодженим зобов`язанням в розумінні спеціального закону), без наявності рішення суду про стягнення штрафу, на відміну від грошових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням, які не потребують санкції суду.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9 ) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Встановлені в ході судового розгляду порушення не є формальними і свідчать про наявність підстав для висновку, що відповідачем не дотримано при прийнятті оскаржуваного рішення вищенаведених критеріїв.
При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v.The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv.Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v.Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваного рішення ГУ ДПС у Львівській області не дотримано необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямований таке рішення.
Враховуючи наведене, адміністративний позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 139, 243-247, 255, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.11.2020.

Суддя В.М. Сакалош