Справа № 463/10586/20
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/463/214/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача Арендач М.В.

перекладача Цільник М.П.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить ухвалити рішення про видворення громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України та затримати його з метою забезпечення примусового видворення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач вчинив незаконне, поза межами пунктів пропуску перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску, територія Старосамбірського району Львівської області, внаслідок чого 28.09.2020 був затриманий прикордонною вартою Республіки Польща та на підставі ст. ст. 3, 5 Угоди між Україною та Європейським співтовариством «Про реадмісію осіб», 20.10.2020 переданий на територію України. За вчинення таких дій 23.10.2020 Старосамбірським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, та в результаті цього начальником Львівського прикордонного загону відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення з України, яке відповідач не взмозі виконати через відсутність документів, коштів та родинних зв`язків на території України. Відповідач міг у встановленому законом порядку іммігрувати до Європейського Союзу на постійне місце проживання або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством іноземних держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Однак вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразового грубо порушуватиме та ігноруватиме українське законодавство. Крім того, є об`єктивні підстави вважати, що відповідач в подальшому ухилятиметься від виїзду за межі території України і спробує ще раз незаконно перетнути державний кордон України, оскільки у нього відсутні кошти для самостійного виїзду до країни походження, відсутні родинні зв`язки на території України, наявний відкритий намір потрапити в країни Європи незаконним шляхом з метою пошуку кращих умов проживання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з наведених вище мотивів.

Відповідач в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив. Визнає факт порушення українського законодавства, однак не має наміру повертатись у країну походження, оскільки там йому загрожує смертельна небезпека. Бажає отримати притулок в Україні. Підтвердив відсутність у нього документів, які надають йому право на проживання в Україні. Не мав наміру порушувати чинне законодавство України.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області 23.10.2020 року відповідача притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту.

Відповідно до рішення заступника начальника Львівського прикордонного загону від 23.10.2020р., відповідача зобов`язано покинути територію України до 30.10.2020р. Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що не має наміру покидати територію України.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства затримання з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Судом встановлено, що відповідач на територію України в`їхав встановленим порядком 30.08.2020 року через пункт пропуску «Нові Яриловичі», з метою вступу на підготовче відділення до Маріупольського державного гуманітарного університету. Однак, 26.10.2020 року він був відрахований із числа слухачів вищевказаного навчального закладу. Внаслідок чого 28.10.2020 року Головним управлінням ДМС у Донецькій області відповідачу було скасовано посвідку на тимчасове проживання на території України. Відповідне рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивач долучив до матеріалів справи.

Як вбачається зі змісту пояснень відповідача, в останнього відсутні кошти та документи для добровільного залишення території України. Крім того, виходячи з його пояснень та наданих матеріалів, документи, які підтверджують право перебування на території України у відповідача також відсутні. Доказів про протилежне суду не надано.

Встановлені судом обставини, а саме відсутність у відповідача близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування, незаконний перетин ним державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчать про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 3 ст. 29 цього ж Закону підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України, так як кошти на проїзд у нього відсутні, також і відсутні родинні зв`язки в Україні, і в подальшому, враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського Союзу, може повторити спробу незаконного перетину державного кордону. Тому вимогу про видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про її задоволення.

Крім того, виходячи з вимог п. 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» № 1 від 25 червня 2009 року, положень частини четвертої ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та приписів ст. 289 КАС України, позовна заява з вимогою про затримання іноземця чи особи без громадянства може бути подана до суду лише з метою забезпечення видворення, тобто рішення судом про таке видворення повинно бути прийнято до вирішення питання про затримання або якщо такі позовні вимоги заявлені в одній позовній заяві, то під час вирішення такої позовної заяви.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення також і вимогу про затримання відповідача, оскільки судом встановлено належні та дійсні підстави для видворення останнього за межі території України.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Що ж стосується доводів відповідача про намір отримати статус біженця, суд враховує їх та звертає увагу на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

В свою чергу, за змістом п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відносно осіб, на яких поширюється дія цього Закону встановлено заборону їх примусового видворення.

Отже, ухвалення даного рішення жодним чином не обмежує права відповідача, а питання про наявність в країні походження останнього смертельної небезпеки підлягає вирішенню в межах розгляду заяви про надання статусу біженця.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, рішення суду в частині примусового видворення відповідача підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 241, 244, 246, 289, 371 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

З метою забезпечення видворення за межі України затримати громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме: з 13:00 год. 20 жовтня 2020 року.

Рішення в частині видворення громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст. 289, пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Леньо С. І.