Справа № 165/2130/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 165/2130/20 пров. № А/857/12062/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Цар М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 10 серпня 2020 року у справі № 165/2130/20 (ухвала постановлена суддею Ференс-Піжук О. Р. у м. Нововолинську) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Нововолинського міського суду Волинської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 за період з 06.06.2020 по день фактичної виплати у сумі 142110,49 грн.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 10.08.2020 справу передано на розгляд Волинському окружному адміністративному суду на підставі пункту 2 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки така предметно підсудна виключно окружному адміністративному суду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для передачі справи до Волинського окружного адміністративного суду, оскільки він звернувся до суду з позовною заявою в порядку цивільного судочинства, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 у справі № 676/1557/16-ц. Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою юрисдикцію даного спору та непідсудність його адміністративному суду.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 03.02.2011 у справі № 2-а-57/11 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Нововолинську Волинської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 06.06.2010.

10.10.2020 набрало законної сили рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 у справі № 140/2846/19, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити розрахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно з постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 03.02.2011 у справі № 2-а-57/11 за період з 06.06.2010 по день фактичної виплати.

Листом від 19.03.2020 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що на виконання вказаного вище рішення суду проведено розрахунок компенсації втрати частини доходів за період з 06.06.2010 по день фактичної виплати (березень 2019 року) в розмірі 142110,49 грн та нарахована компенсація обліковується у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою і буде виплачена відповідно до встановленого порядку.

Таким чином, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області у зв`язку із невиплатою компенсації втрати частини доходів за період з 06.06.2010 по березень 2019 року, тобто стосуються дій суб`єкта владних повноважень щодо виплати відшкодування фінансових втрат, завданих внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. В свою чергу, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною п`ятою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведених норм Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку про те, що у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 у справі № 676/1557/16-ц, висловився, що у разі звернення до суду з вимогою про погашення боргу за пенсійними виплатами на час звернення з позовом до суду, такий спір стосується захисту права на компенсацію, зумовлену простроченням виплати пенсії належного розміру пенсії та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Слід зазначити, що позов у даній справі ОСОБА_1 подав відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України з підставними очікуваннями прийняття та розгляду такого судом в порядку цивільного судочинства.

Натомість, вказана обставина судом першої інстанції залишена поза увагою.

Ні Цивільним процесуальним кодексом України, ні Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено право суду в довільному порядку трактувати порядок подання позовної заяви та всупереч волі позивача визначати юрисдикцію спору.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок, що позов у даній справі предметно підсудний окружному адміністративному суду, та безпідставно не встановив порядок звернення позивача до суду та чи належить даний позов розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо предметної юрисдикції даного спору, що відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 312, 313, 320, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 10 серпня 2020 року у справі № 165/2130/20 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 11.11.2020