Справа № 524/17/20
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 р.Справа № 524/17/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департамента патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.07.2020, головуючий суддя І інстанції: Андрієць Д.Д., вул. Першотравнева, 29/5, м. Кременчук, Полтавська, 39600, повний текст складено 31.07.2020 по справі № 524/17/20

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора 3 роти батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Равчак Ельвіра , Батальйон патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора 3 роти 1 БПП у м. Кременчук УПП Полтавської обл. лейтенанта поліції Равчак Ельвіри Олегівни ( далі - Інспектор 3 роти 1 БПП у м. Кременчук УПП Полтавської обл. лейтенанта поліції Равчак Е.О, відповідач-1), Управління патрульної поліції у м.Кременчук у Полтавській області ( далі УПП у м.Кременчук у Полтавській обл., відповідач-2), в якому просив:

- скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1907550, винесену 26.12.2019 Інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Равчак Е.О. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі - КУпАП);

- закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Рішенням Автозавдського районного суду м. Кременчука від 31.07.2020 адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1907550, винесену 26.12.2019 Інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Равчак Е.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ДПП НПУ в особі батальйону ПП в м.Кременчук УПП в Полтавській обл. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність належних доказів на підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України ( далі ПДР України), оскільки до відзиву на позов долучено диск з відеозаписом, відомості про який внесено до оскаржуваної постанови (ві01088 файл ). Вказав, що самим позивачем не заперечувався факт здійснення зупинки а місці, позначеному горизонтальною дорожньою розміткою 1.30 ПДР України, без посвідчення та не здійснюючи перевезення осіб з інвалідністю, що свідчить про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП. Інспектором роти дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

21.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження за подання апеляційної скарги.

29.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання задоволено та поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження.

29.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

01.10.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відмолено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

01.10.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із неспалою судового збору.

28.10.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

05.11.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання задоволено клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

05.11.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 524/17/20 після усунення недоліків.

05.11.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддюдоповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.

26.12.2019 інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Равчак Е.О., була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1907550, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП, відповідно до змісту якої 26.12.2019 о 16:35 в м.Кременчук, вул.Київська, 66Г, водій керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку на місці позначеному дорожньою розміткою 1.30(інваліди) не маючи посвідчення інваліда і не перевозивши осіб з інвалідністю, чим порушив п.34 ПДР України.

Вважаючи вказану постанову протиправною позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем до суду не надано належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем ПДР України, а тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону №580 поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч. 5 ст. 122 КУпАП встановлено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю"-тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 8.1. ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 34 ПДР горизонтальна розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю".

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № № 875-XII ( далі Закон № 875).

Відповідно до ч. 6 ст. 30 Закону №875 водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За приписами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За наслідком аналізу вказаних правових положень колегія суддів зазначає, що особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, виявлене правопорушення має бути зафіксовано у будь-який спосіб передбачений статтею 251 КУпАУ, зокрема відеозаписом. Відсутність відеозапису або будь-якого іншого доказу не дає можливості встановити факт вчинення особою порушення вимог ПДР України та дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Равчак Е.О. винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1907550 від 26.12.2019, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП, відповідно до змісту якої 26.12.2019 о 16:35 в м.Кременчук, вул.Київська, 66Г, він, керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку на місці позначеному дорожньою розміткою 1.30(інваліди) не маючи посвідчення інваліда і не перевозивши осіб з інвалідністю, чим порушив п.34 ПДР України.

На підтвердження правомірності винесеної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, відповідачем до суду надано диск із відеозаписом обставин, що зафіксовані у постанові ( файл 0).

За наслідком аналізу вказаного відеозапису колегія суддів зазначає, що ним не зафіксовано моменту здійснення позивачем зупинки транспортного засобу на місці стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких встановлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», що є порушенням вимоги дорожньої розмітки 1.30 розділу 34 ПДР України, оскільки відеозапис починається з надання позивачем пояснень з приводу виявленого правопорушення.

Згідно зі ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною.3 ст.286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень до суду не надано

доказів, що встановлюють порушення позивачем вимог ПДР України та вимог ч.5 ст.122 КУпАП та беручи до уваги вказані вище правові норми колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Посилання відповідача на диск з відеозаписом (ві01088 файл ), як на доказ вчинення правопорушення позивачем, колегія суддів відхиляє, оскільки такий відеозапис не засвідчує самої події його вчинення.

Доводи апелянта про те, що самим позивачем не заперечувався факт здійснення зупинки в місці, позначеному горизонтальною дорожньою розміткою 1.30 ПДР України, без посвідчення та не здійснюючи перевезення осіб з інвалідністю, що свідчить про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, колегія суддів відхиляє та зазначає, що факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі №177/525/17, які з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з приписами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 липня 2020 року по справі № 524/17/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 11.11.2020.