Справа № 120/1983/20-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1983/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

06 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Тиврівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Тиврівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, в якому просила: визнати протиправною відмову Тиврівського районного сектору УДМС України у Вінницькій області у оформленні і видачі ОСОБА_2 , 2004 р.н., паспорта громадянина України зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (далі - Положення № 2503-ХІІ); видати паспорт громадянина України зразка 1994 року відповідно Положення № 2503-ХІІ, що включає у себе у тому числі проставлення відмітки реєстрації місця проживання (для підтвердження раніше оформленої, а не нової реєстрації місця проживання, відомостями про яке Тиврівський районний сектор УДМС України у Вінницькій області володіє).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною відмову Тиврівського районного сектору управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в оформленні і видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII; зобов`язано Тиврівський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та його законних представників - ОСОБА_3 та Благи Людмили Борисівни щодо оформлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII; у задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12.03.2004 (а. с. 27), а тому вважається законним представником дитини до досягнення нею 18 років. ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із досягненням ОСОБА_2 шістнадцятирічного віку, він звернувся до відповідача з проханням оформити паспорт громадянина України зразка 1994 року, форма якого затверджена Постановою №2503-ХІІ. У відповідь на це було в усній формі запропоновано оформити ID-картку та проінформовано про неможливість отримання паспорту у формі книжечки. ОСОБА_2 було запропоновано подати документи, а саме: заяву, оформлену згідно з вимогами Додатку 1 до Порядку № 2503-ХІІ; копію свідоцтва про народження та дві фотокартки. Прийняти зазначені документи, посадові особи Тиврівського районного сектору УДМС України у Вінницькій області, відмовились.

Тому неповнолітній ОСОБА_2 разом зі своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (далі - заявники) того ж дня (14.02.2020) звернулись із заявою до відповідача про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки. До заяви було додано: заповнена заявником форма додатку № 1 до Порядку №2503-ХІІ; 2 фотокартки заявника 3,5х4,5 см; копія свідоцтва про народження. У заяві зазначено, що ОСОБА_2 не дає згоду на збір і обробку його персональних даних та категорично забороняє: передачу будь-яких даних про себе до ЄДДР; формування по відношенню до себе УНЗР (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодових, QR-кодових, біометричних тощо) та використання щодо нього будь-яких засобів ЄДДР. Заявник посилається на ст. 32 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У свою чергу листом № КO-1/6/0535-20/0535/26-20 від 18.02.2020 Тиврівський районний сектор УДМС України у Вінницькій області повідомив, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 398 "Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302" до постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.2015 № 302 внесено зміни, якими передбачається, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України затверджено наказом МВС від 06.06.2019 № 456. Тому, враховуючи зміни у законодавстві, відповідно до Порядку № 456 для отримання паспорта громадянина України у формі книжечки необхідно подати до Тиврівського районного сектору УДМС України у Вінницькій області наступні документи: рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року; заяву щодо видачі паспорта (за додатком); свідоцтво про народження; документи, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків; дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; довідку про реєстрацію місця проживання за додатком 13 постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру" (далі - Постанова № 207).

07.04.2020 у зв`язку з тим, що, на думку сторони позивача, лист-відповідь Тиврівського районного сектору УДМС України у Вінницькій області № КO-1/6/0535-20/0535/26-20 від 18.02.2020 носить лише інформаційний характер і не вирішує питання щодо отримання адміністративної послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, заявники повторно звернулись до відповідача із заявою з приводу отримання паспорта у вигляді книжечки.

У відповідь на заяву від 07.04.2020 відповідач листом №КО-2/6/0535-20/0535/68-20 від 24.04.2020 повторно зазначає про перелік документів, які необхідно надати для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки з посиланням на Порядок № 456.

ОСОБА_1 , вважаючи, що відповідач порушив права її неповнолітнього сина на отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, звернулась до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що висловлена в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, виходив з того, що будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачена. Також суд першої інстанції зазначив, що належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання територіального органу УДМС повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та його законних представників - Будза В.І. та Благи Л.Б. щодо оформлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року №2235-III (далі - Закон №2235-III) визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначається Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 року № 5492-VI із змінами та доповненнями (далі - Закон № 5492-VI).

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону № 5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до чч. 1, 2 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною четвертої статті 21 Закону № 5492-VI визначено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

На виконання ч. 2 ст. 15 Закону № 5492-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.03.2015 року №302 "Про затвердження бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України".

Згідно п. 2 постанови Кабінету міністрів України від 25.03.2015 року № 302 (в редакції постанови Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 745) про "Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" з 01.01.2016 року запроваджується оформлення і видача паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII.

З 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 02 вересня 1993 року № 3423-XII) (далі - Положення про паспорт) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна", нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України". На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійнодоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу.

Пунктом 13 Постанови № 2503-ХІІ передбачено, що для одержання паспорта громадянин подає заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35x45 мм; у необхідних випадках -документи, що підтверджують громадянство України.

У відповідності до ч. 5 ст. 21 Закону № 5492-VI оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Паспорт громадянина України видається не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його отримання або не пізніше ніж через 10 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його термінове отримання. Паспорт громадянина України вперше видається не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його отримання (ч. 6 вказаної статті).

Суд враховує правову позицію щодо права особи на отримання паспорта в формі паспортної книжечки, яку було висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі № 806/3265/17.

У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій.

На переконання Великої Палати Верховного Суду, це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто, таке втручання не було "встановлене законом"), не є "необхідним у демократичному суспільстві". Зазначене допускає свавільне втручання в право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, позбавлення особи можливості отримання паспорта в традиційній формі - у вигляді паспортної книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Таким чином, правильними є аргументи позивача щодо можливості одержати паспорт громадянина України, форму якого затверджено Положенням про паспорт (зразка 1994 року).

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо недотримання позивачем порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України в частині звернення із заявою встановленої форми та наданням відповідних документів з огляду на наступне.

Відповідно до п. 24 Порядку №302, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

Заявник має право повторно звернутися до територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в прийнятті документів.

Встановлені судом обставини, дають підстави для висновку, що листи від 18.02.2020 року та 24.04.2020 року є відмовою для видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки в розумінні Порядку №302.

Вказаними листами відповідач відмовив позивачу у видачі паспорту громадянина України у формі книжечки посилаючись на Порядок №456.

Проте, вказана постанова регламентує лише випадки коли оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Разом з цим, судом не встановлено наявність таких обставин, тому Порядок №456 не може застосовуватись до спірних правовідносин.

Водночас, Постанова № 302, на яку посилається відповідач, передбачає виготовлення бланку паспорта громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1, а тому подача заяви-анкети, яка передбачена також даною постановою, стосується саме такої форми паспорта громадянина України.

Натомість п. 3 Постанови № 2503-ХІІ передбачає, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 185" від 12.06.2013 № 415 відновлено дію постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України" від 04.06.1994 № 353, якою затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (у вигляді паспортної книжечки).

Згідно з п.13 Постанови № 2503-ХІІ визначено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; - свідоцтво про народження; - дві фотокартки розміром 35х45 мм; - у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

При цьому, суд наголошує, що положення п.13 Постанови № 2503-ХІІ не містять вимоги про обов`язок надання відповідного рішення суду щодо оформлення паспорта у формі книжечки.

Окрім того пунктом 13 Постанови № 2503-ХІІ передбачено, що для одержання паспорта громадянин подає, в тому числі, заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України. Така форма була затверджена Наказом МВС від 13.04.2012 № 320, однак, на час звернення позивача із відповідною заявою, він втратив чинність. Проте, суд звертає увагу, що відсутність форми заяви не може нівелювати право особи на отримання паспорту у формі книжечки. Таке право встановлено, зокрема, і цим судовим рішенням, тому подання заяви у довільній формі не може слугувати підставою для невидачі такого паспорту.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до заяви про видачу паспорту у формі книжечки додано: свідоцтво про народження та дві фотокартки, тобто всі документи визначені п. 13 Постанови № 2503-ХІІ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач протиправно відмовив у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки неповнолітньому сину позивача ОСОБА_2 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Стосовно позовної вимоги про видачу паспорту громадянина України зразка 1994 року відповідно Положення № 2503-ХІІ, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та його законних представників - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ", не в повній мірі захистив порушені права позивача.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, у цій справі, за наявності достатніх та належним чином поданих документів, з урахуванням позиції суду про необґрунтованість причин відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки неповнолітньому сину позивача ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України зразка 1994 року відповідно Положення № 2503-ХІІ.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для повторного розгляду заяви ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача проставити відмітку реєстрації місця проживання в паспорті, оформленому на ім`я ОСОБА_2 (для підтвердження раніше оформленої, а не нової реєстрації місця проживання, відомостями про яке Тиврівський районний сектор УДМС України у Вінницькій області володіє), суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Отже, проставлення відмітки місця проживання можливе після вирішення питання про видачу паспорта громадянина України.

Обов`язковою умовою для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення певних дій є встановлений факт протиправного ухилення ним від вчинення таких дій.

Суд звертає увагу, що відповідачем питання щодо проставлення відмітки про місце проживання не розглядалось, відповіді від 18.02.2020 року та 24.04.2019 року не містять відмови у проставленні такої відмітки.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача проставити відмітку реєстрації місця проживання в паспорті, оскільки відсутні підстави вважати, що право позивача буде порушено після вирішення питання про видачу паспорта громадянина України.

Задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За правилами ч. 3 вказаної статті зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню зі зміною судового рішення щодо обрання способу захисту порушеного права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року - змінити.

Абзац 3 резолютивної частини рішення Вінницького окружного адміністративного суду 03 серпня 2020 року року викласти у наступній редакції: "Зобов`язати Тиврівський районний сектор управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ."

В решті - рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 листопада 2020 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.