Справа № 520/6578/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

05 листопада 2020 року № 520/6578/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Легостаєвої К.І.,

представника позивача - Вельковського С.В.,

представника відповідача - Наумецької Е.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 11 березня 2020 року №Ф-3944-23.

В обґрунтування позову зазначено, що вимога Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 11 березня 2020 року №Ф-3944-23 є протиправною та такою, що порушує права позивача з огляду на відсутність у останньої заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.05.2020 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що оскаржувана позивачем у даній справі вимога про сплату боргу (недоїмки) була прийнята з огляду на обставини наявності у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Ухвалою суду від 19.08.2020 року ухвалено розгляд справи №520/6578/2020 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебувала на обліку Центральному управлінні Головного управління ДПС у Харківській області з 04.04.2008 року як фізична особа-підприємець та з 01.01.2012 року по 27.12.2019 року знаходилась на спрощеній системі оподаткування.

Під час розгляду справи встановлено, що 27.12.2019 року позивач припинила підприємницьку діяльність, про що зроблено запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачем було винесено вимогу про виплату боргу (недоїмки) від 11.03.2020 року № Ф-3944-23, відповідно до якої позивача зобов`язано провести сплату 18646,63 грн.

Позивач, вважаючи зазначену вимогу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2020 року № Ф-3944-23 протиправною, звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою, але рішенням Державної податкової служби України від 24.04.2020 року №14486/01-06 про результати розгляду скарги вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2020 року № Ф-3944-23 Головного управління ДПС у Харківській області залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Отже, позивач, не погодившись із отриманою вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2020 року № Ф-3944-23, звернулась до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Зі змісту позовної заяви вбачаються доводи позивача стосовно того, що спірна у даній справі вимога є протиправною, оскільки позивачем було сплачено повністю єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, і позивач не має заборгованості перед відповідачем. Також зазначено, що факт оплати підтверджується відповідними квитанціями, копії яких подано до суду. При цьому, позивачем вказано, що при формуванні спірної вимоги, до суми боргу не увійшли суми сплачені нею на рахунок податкової служби, зокрема, згідно квитанцій №№0.0..1 від 14.05.2019 на суму 919,00 грн., 0.0..1 від 13.06.2019 на суму 919,00 грн., 0.0..1 від 15.07.2019, 0.0..1 від 14.08.2019, 0.0..1 від 17.09.2019 та меморіального ордеру №4344063 від 13.09.2017 на суму 705,00 грн.

Крім того, на підтвердження вказаного факту оплат позивачем надано лист АТ Мегабанк № 128-023 від 03.01.2020, в якому зазначено, що АТ Мегабанк повідомляє, що в меморіальному ордері № 4344063 від 15.09.2017 на суму 705 грн. отримувач Центральна ОДПІ, код 39859805, кредит рах. № НОМЕР_1 , код банку 851011, помилково вказано призначення платежу: *;101; НОМЕР_2 ; ОСОБА_2 ; єдиний соціальний внесок, на суму 705 грн., док-т прийнято 13.09.2017, у зв`язку з чим вважати вірним призначення платежу: *;101; НОМЕР_3 ; ОСОБА_1 : єдиний соціальний внесок, а суму 705, док-т прийнято 13.09.2917, та зарахувати кошти за призначенням.

Під час судового розгляду справи зі змісту наданого представником відповідача до суду відзиву на позов встановлено доводи останнього стосовно того, що оскільки позивачем з 21.01.2012 року по 23.08.2016 року щомісячно порушувались терміни сплати єдиного внеску, то вказане призвело до виникнення заборгованості.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464).

Згідно із приписами ч.2 ст. 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі Закону № 2464-VІ розроблено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №449 (далі - Інструкція № 449) та визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску, нарахування фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів та Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, який затверджений наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 р. №435, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.04.2015р. за №460/26905 (далі - Порядок №435).

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції №449 єдиний внесок нараховується на суми, що визначені базою для нарахування єдиного внеску, які не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до Закону сплачуються із зазначених сум. Єдиний внесок нараховується на суми, що визначені базою для нарахування єдиного внеску, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати. Єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється в натуральній формі.

Як передбачено положеннями п.п. 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Як передбачено положеннями п.3 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців нараховується на суми, що визначаються такими платником самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з нормами ч.5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ в редакції згідно із Законом України від 03.10.2017 р. № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" платники єдиного внеску, зазначені у п.п. 4, 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч.12 ст. 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Отже, законодавством визначено єдині умови щодо сплати єдиного внеску у розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Судом встановлено, що адміністрування єдиного соціального внеску здійснюється органами доходів і зборів з 01.10.2013 року.

Як встановлено зі змісту наданого до суду відзиву на позов, згідно даних інформаційної системи Податковий блок ОСОБА_1 перебувала на обліку у Центральному управлінні Головного управління ДПС у Харківській області (Новобаварський район) з 04.04.2008 як фізична особа - підприємець, з 01.01.2012 по 27.12.2019 знаходилася на спрощеній системі оподаткування, а 27.12.2019 року позивач припинила підприємницьку діяльність, про що зроблено запис в державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців.

З наданої відповідачем інтегрованої картки платника по технологічному коду 7104000 вбачається наявність заборгованості у сумі 18646,63 грн.

При цьому, станом на 01.10.2013 Пенсійним фондом України по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 передано заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 8916,78 грн.

В подальшому, як свідчать матеріали справи 21.10.2013 року в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок особам, які обрали спрощену систему оподаткування в сумі 1194,03 грн за III квартал 2013 року; 20.01.2014 року в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок особам, які обрали спрощену систему оподаткування в сумі 1218,67 грн за IV квартал 2013 року;

Під час розгляду справи зі змісту наданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено, що єдиний внесок за 2013 рік позивачем не сплачено, однак 17.04.2014 року позивачем було сплачено єдиний внесок в сумі 2000,00 грн.

В подальшому, 22.04.2014 року контролюючим органом в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок особам, які обрали спрощену систему оподаткування в сумі 1267,95 грн за І квартал 2014 року; 21.07.2014 року в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок особам, які обрали спрощену систему оподаткування в сумі 1267,95 грн за II квартал 2014 року.

Позивачем було сплачено 27.08.2014 року єдиний внесок в сумі 1000,00 грн.

Контролюючим органом 20.10.2014 року в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок особам, які обрали спрощену систему оподаткування в сумі 1267,95 грн за III квартал 2014 року.

За даними облікової картки платника єдиного внеску встановлено, що станом на 01.01.2015 року заборгованість позивача по єдиному внеску склала 12133,33 грн.

При цьому, 20.01.2015 року контролюючим органом в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок особам, які обрали спрощену систему оподаткування, в сумі 1267,95 грн за IV квартал 2014 року; 20.04.2015 року в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок особам, які обрали спрощену систему оподаткування, в сумі 1267,95 грн за І квартал 2015 року; 20.07.2015 року в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок особам, які обрали спрощену систему оподаткування, в сумі 1267,95 грн за II квартал 2015 року; 19.10.2015 року в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок особам, які обрали спрощену систему оподаткування в сумі 1323,47 грн за III квартал 2015.

За даними облікової картки платника єдиного внеску позивачем було здійснено сплати єдиного внеску, а саме: 29.10.2015 року в сумі 1 000,00 грн.; 03.12.2015 року в сумі 1 200,00 грн.; 03.12.2015 року в сумі 150,00 грн.

Як повідомлено суду представником відповідача, у зв`язку з тим, що позивачем з 21.01.2012 по 23.08.2016 щомісячно порушувались терміни сплати єдиного внеску та виникла заборгованість 03.10.2016 за несвоєчасну сплату єдиного внеску по технологічному коду 71040000 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 контролюючим органом сформовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №, відповідно до якого нараховано штрафну санкцію (10%) в сумі 760,77 грн, (20%) в сумі 1 513,34 грн та розраховано пеню в розмірі 16 134,93 грн за період з 21.01.2012 по 23.08.2016.

Зазначене рішення від 03.10.2016 № було надіслано на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням та отримано останньою 10.10.2016 року.

Зі змісту наданого до суду представником відповідача відзиву на позов також встановлено, що станом на 01.01.2017 заборгованість позивача по єдиному внеску склала 17691,19 грн.

Представником відповідача вказано, що 27.01.2017 року ОСОБА_1 надано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік (січень - грудень) за формою Додаток 5, таблиця 2 з сумами нарахованого внеску в розмірі 3797,64 грн. та позивачем у 2017 року сплачено єдиний внесок в сумі 7755,00 грн.

Однак, станом на 01.01.2018 року заборгованість позивача по сплаті єдиного внеску склала 14094,19 грн.

В подальшому, позивачем було подано 30.01.2018 року звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік (січень-грудень) за формою Додаток 5, таблиця 2 з сумами нарахованого внеску в розмірі 8448,00 грн. та у 2018 році позивачем сплаченого єдиного внеску в сумі 9840,00 грн.

Однак, станом на 01.01.2019 заборгованість по єдиному внеску склала 16905,73 грн.

Також позивачем 04.02.2019 року було подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік (січень-грудень) за формою Додаток 5, таблиця 2 з сумами нарахованого внеску в розмірі 9828,72 грн.

Як зазначено представником відповідача у наданому до суду відзиві на позов, позивачем у 2019 році було сплачено єдиний внесок в сумі 6433,00 грн., проте станом на 01.01.2020 року заборгованість по єдиному внеску склала 21192,45 грн.

В подальшому, 27.12.2019 року ОСОБА_1 було надано до контролюючого органу ліквідаційний звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік (січень - грудень) за формою Додаток 5, таблиця 2 з сумами нарахованого внеску в розмірі 11016,72 грн.

При цьому, позивачем у 2020 році було сплачено сплачено єдиний внесок в сумі 5300,00 грн., проте станом на 22.06.2020 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску склала 18646,63 грн.

Наявність зазначеної заборгованості послугувала підставою для формування контролюючим органом та видання оскаржуваної у даній справі вимоги.

Водночас, судом зі змісту позовної заяви встановлено, що обґрунтовуючи власну правову позицію позивач послалась на обставини не врахування контролюючим органом деяких платіжних доручень про сплату єдиного внеску від 12.07.2017 року, 13.08.2017 року,13.09.2017 року, від 17.09.2019 року, від 14.08.2019 року, від 15.07.2019 року, від 13.06.2019 року, від 14.05.2019 року.

Під час судового розгляду справи судом зі змісту наданих представниками сторін пояснень встановлено, що у 2019 році позивачем було сплачено єдиний внесок за період травень вересень на неналежний рахунок 2033 (відкритий у Холодногірській ДПС), у зв`язку з чим на рахунку НОМЕР_1 (відкритий у Новобаварській ДПІ), виникла заборгованість .

Представником відповідача під час розгляду справи було повідомлено, що заяви від позивача про перенесення помилково сплачених коштів на вірний рахунок до контролюючого органу не надходило.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року № 2346-III (в редакції, чинній на момент переказу коштів) банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положенням п. 22.4 ст. 22 названого Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Суд вважає за необхідне зазначити, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в визначений законодавством строк, має кваліфікуватися як дія хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування негативних наслідків, передбачених законодавцем.

Вказані обставини свідчать на користь того, що хоча позивачем і було допущено помилку в частині сплати єдиного внеску на інший рахунок, проте зазначені кошти останньою були сплачені.

Також, судом з наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що останні містять лист Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові від 16.10.2020 року №120310, відповідно до якого у відповідь на заяву позивача було повідомлено, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників встановлено, на виконанні у Жовтневому відділі державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходилось виконавче провадження ВП № 50443314, відкрите на підставі вимоги №Ф-3944-23У, виданої 06.02.2016 року Західною ОДПІ м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу з ЄСВ в сумі 14910,65 грн. При цьому, вказано, що 12.03.2016 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі ст. ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50443314. Також зазначено, що 29.06.2016 державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі п.8 ч.1 ст. 49 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50443314 у зв`язку з фактичним повним виконанням.

Представником позивача на підтвердження обставин сплати позивачем зазначених сум до суду також надано копії квитанцій №10 від 29.06.2016 року про сплату суми 2369,40 грн. та від 29.06.2016 року на суму 16457,86 грн.

Суд, зазначає, під час розгляду справи представником відповідача було надано пояснення та вказано, що сплачені позивачем на інші рахунки кошти та, як наслідок, суми, які підлягають виключенню зі складу загальної заборгованості позивача, не можуть бути виокремлені шляхом надання відповідного розрахунку, оскільки нарахування сум недоїмки здійснювалось в автоматичному режимі.

Відтак, враховуючи обставини того, що позивачем здійснювались сплати єдиного соціального внеску, проте із помилковим зазначенням іншого рахунку призначення та суд позбавлений можливості виокремити із загальної суми недоїмки, що визначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2020 року №Ф-3944-23 суми, які підлягають виключенню з останньої, то на переконання суду наявні підстави для скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2020 № Ф-3944-23 на суму 18646,63 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із приписами ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 11 березня 2020 року №Ф-3944-23.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) сплачену суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ - 43143704).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2020 року.

Суддя Мельников Р.В.