Справа № 485/597/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 485/597/20

Головуючий в 1 інстанції: Квєтка І.А.

рішення суду 1 інстанції прийнято у

м. Снігурівка, Миколаївської області

19 червня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлій О.О., Єщенко О.В.

секретар судового засідання Колесніков-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача інспектор патрульної служби 3-го батальйону 2-ї роти 1-го взводу УПП в Миколаївській області Марченко С.М., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020року ОСОБА_1 звернувся до Снігурівського районного суду Миколаївської області з позовом Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача інспектор патрульної служби 3-го батальйону 2-ї роти 1-го взводу УПП в Миколаївській області Марченко С.М., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки інспектор поліції не є експертом, який у встановленому законом порядку має право визначати технічний стан автомобіля, характеристики та здійснювати технічну експертизу автомобіля. У зв`язку з чим, інспектор неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та висновки інспектора не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

В обґрунтування скарги апелянт наголосив, що ані відповідач, ані суд при прийнятті оскаржуваного рішення не вказує, які саме параметри конструкції має «самоскид марки «MAN 35.364». Транспортний засіб марки «MAN 35.364 VFRC» обладнується заводом виробником заднім бортом. Задній борт транспортного засобу позивача, марки «MAN 35.364 VFRC» з номерним знаком НОМЕР_1 встановлено стаціонарно в умовах заводу виробника. Ніякого додаткового втручання у конструкцію здійснено не було. Крім того, відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу 00781-07385-19 від 19.11.2019 року, транспортний засіб марки «MAN 35.364 VFRC» з номерним знаком НОМЕР_1 , після технічного контролю визнано справним. Тобто, цей транспортний засіб з наявним заднім бортом визнано експертом «технічно-справним», переобладнання не проводилось.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28 квітня 2020 року інспектор патрульної служби 3-го батальйону 2-ї роти 1-го взводу УПП в Миколаївській області капітан поліції Марченко С.М. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 331032, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн., за те, що він 28 квітня 2020 року о 10:25 в м.Миколаєві по проспекту Богоявленському,б.248А,керував транспортним засобом марки "МАN35.364 VFRC "з номерним знаком НОМЕР_1 ,який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 значиться як вантажний самоскид,тоді як в наявності бортовий вантажний, тобто переобладнаним без погодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 31.3 "а" ПДР України (а.с.17).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 331032 від 28.04.2020 року винесена відносно позивача уповноваженою посадовою особою та відповідає вимогам закону, факт порушення вимог п.31.3 "а" ПДР України позивачем спростований не був, а також будь-яких неправомірних дій при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, судом не встановлено.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх хибними, виходячи з наступного.

В силу ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що спірною постановою серії ДП18 № 331032року, апелянта ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КпАП України у виді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що він 28.04.2020 року о 10 год. 25 хв. в м.Миколаєві по проспекту Богоявленському,б.248А,керував транспортним засобом марки "МАN35.364 VFRC "з номерним знаком НОМЕР_1 , переобладнаним без погодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 31.3 "а" ПДР України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, судова колегія зазначає, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила дорожнього руху України) встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пп. 31.3 «а» Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, зокрема, у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

У відповідності до ст.222 КУпАП, до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, щодо порушень правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 268 КУпАП визначає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Між тим, згідно спірної постанови, у ній не вказано технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Зідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розділом 31 Правил дорожнього руху визначено вимоги щодо технічного стану транспортних засобів та їх обладнання. Пунктом 31.1 вказаного розділу Правил передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, зокрема, у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху (п.п.31.3 а Правил).

В розумінні положень Закону України «Про дорожній рух» під переобладнанням транспортних засобів мається на увазі зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб (ст. 32 Закону).

Відповідач у відзиві на позовну заяву зауважував, що позивачем були допущені порушення п. 31.3 а) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, а саме, автомобіль, яким керував ОСОБА_1 мав ознаки переобладнання, тобто було змінено параметри конструкції транспортного засобу, шляхом установки деталей кузова (нарощування заднього борту до вантажного самоскиду), що підтверджується наданими стороною відповідача відеодоказами та технічною документацією на транспортний засіб MAN 35.365 НОМЕР_3 з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Приписами статті 37 Закону України «Про дорожній рух», забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, а також в разі порушення вимог щодо їх переобладнання.

Згідно з пп. 4 п. 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137, ідентифікація транспортного засобу - процес визначення категорії, типу, моделі, марки, призначення, виробника та особливостей конструкції транспортного засобу станом на дату першої реєстрації в Україні згідно з маркуванням, реєстраційними документами, експлуатаційною документацією та інформаційними матеріалами виробника.

Перевірка технічного стану транспортного засобу - процес визначення відповідності транспортного засобу встановленим до конструкції і технічного стану вимогам (підпункт 11 пункту 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автомобіль НОМЕР_4 з номерним знаком НОМЕР_1 є вантажним самоскидом (а.с.4).

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що відповідачем не доведено переобладнання вказаного автомобілю будь-яким чином, зокрема й шляхом нарощування заднього борту, оскільки відповідачем не надано доказів проведення замірів конструкції автомобіля, а саме заднього борту при складенні постанови про адмінправопорушення, не надано доказів встановлення невідповідності параметрів відповідним правилам, нормам, стандартам.

Згідно матеріалів справи, під час прийняття спірної постанови, відповідачем не встановлювались які розміри заднього борту указаної моделі автомобіля, передбачені безпосередньо технічною документацією заводу виробника, та були переобладнані (змінені, в тому числі й шляхом нарощування) апелянтом. Тобто, не встановлена невідповідність транспортного засобу встановленим до його конструкції і технічного стану вимогам.

Наявний в матеріалах справи диск з відеозаписом з нагрудної відеокамери відповідача, не містять належних доказів, на підтвердження встановлення відповідачем факту порушення позивачем п. 31.3 "а" Правил дорожнього руху.

Колегія суддів не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, жодними належними та допустимими доказами в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не доведено, що так зване «нарощення» бортів вантажного самоскиду призвело до порушення вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що встановлені обставини, свідчать про порушення відповідачем норм чинного законодавства, та ставить під сумнів правомірність винесеної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідачем передчасно винесено постанову, оскільки не було встановлено обставини, що мають значення для справи, не наведено докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, висновки ґрунтуються лише на припущеннях відповідача.

В той же час, апеляційний суд не приймає до уваги наданий апелянтом протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 00781-07385-19 від 13.11.2019 року, оскільки вказаний доказ до суду першої інстанції не надавався позивачем.

Між тим, у відповідності до ст.9 КАС України, суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

З огляду на вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було у повній мірі встановлено спірні обставини, не було встановлено наявності ознак у діях ОСОБА_1 інкримінованого йому адмініправопорушення.

Судова колегія, за результатами дослідження наявних у справі доказів, дійшла висновку, що при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідач допустив порушення чинного законодавства. У справі відсутні докази порушення позивачем пп. 31.3 а) ПДР України, ч. 1 ст. 121 КУпАП, а тому постанова відповідача підлягає скасуванню.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 121 КУпАП, необхідно визнати протиправною та скасувати.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскаржувана постанова поліцейського не містить жодних посилань на докази вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, оскільки суд першої інстанції дійшов хибних висновків про доведеність правомірності прийняття спірної постанови, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не доведеності обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 року у справі № 814/698/16.

Колегія суддів, досліджуючи питання документального підтвердження витрат позивача на правову допомогу, зазначає, що для підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, апелянтом не наданого жодного письмового доказу, як то детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених апелянтом фактичних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, розмір витрат, на професійну правничу допомогу, заявлений до відшкодування у сумі 5000,00 грн., є не співмірним зі складністю даної справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 лише сплачений судовий збір за подання позову до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 1051,00 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 329 КАС України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Снігурівського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2020 року у справі № 485/597/20 - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 № 331032 від 28.04.2020 року, винесену інспектором патрульної служби 3-го батальйону 2-ї роти 1-го взводу Управління патрульної поліції в Миколаївській області капітаном поліції Марченко С.М., про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, п.п. 31.3 а) ПДР України.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б/1) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у загальному розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. (з яких: 420,40 грн. за подання позову до суду першої інстанції та 630,60 грн. за подання апеляційної скарги).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.