Справа № 160/8432/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2020 року Справа № 160/8432/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
при секретарі судового засіданняФедуркіній А.В.
позивача представника відповідача ОСОБА_1 Борисенко А.О.
23 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській № 1976 від 26.04.2018 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області "По особовому складу'" № 124 о/с від 07.05.2017 року в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області;
- поновити на посаді начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 ;
- стягнути з головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.03.2018 року по день поновлення на службі.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до наказу головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 124 о/с від 07.05.2017 року позивач був звільнений з посади начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію України" у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі наказу ГУНП в Дніпропетровській області № 1976 від 26.04.2018 року у зв`язку з порушенням вимог ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 1 ч.1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 пункту 1 розділу II, абзацу 1 пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Позивач вважає вищезазначені накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки у відповідача були відсутні фактичні дані для застосування дисциплінарного стягнення, порушено порядок проведення службового розслідування, порушено норми трудового законодавства. Крім того, вказує, що при прийнятті рішення про дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції не було враховано вимоги Конституції України, що доведеність вини особи у скоєні кримінального правопорушення встановлюється вироком суду, який набрав законної сили, проте відносно позивача відсутній будь-який вирок.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року судом вирішено подальший розгляд адміністративної справи № 160/8432/20 здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15 вересня 2020 року.
В подальшому розгляд справи перенесено на 01.10.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі №160/8432/20 та розпочато розгляд справи по суті, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 29.10.2020 року.
В подальшому розгляд справи перенесено на 15.10.2020 року, 29.10.2020 року.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року на адресу суду від відповідача 17 серпня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву.
26 серпня2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій підтримано позицію, викладену у позовній заяві.
Позивач у судовому засіданні просив позов задоволити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.
Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 07.08.2006 року по 06.11.2015 року.
Відповідно до наказу НП України від 07.11.2015 року був прийнятий на службу в Національну поліцію України.
Позивач проходив службу у званні капітана поліції на посаді начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області.
28.03.2018 року ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.255, ч.1, 2 ст. 369 КК України.
29.03.2018 року позивачу повідомлено про підозру. 06 липня 2020 року на підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 року ОСОБА_1 було звільнено з під варти у зв`язку з внесенням застави.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2018 року у справі № 201/3338/18 до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 з правом внесення застави у розмірі 5 100 000 гривень.
30.03.2018 року в умовах слідчого ізолятору від ОСОБА_1 відбиралися пояснення, однак останній відмовився від їх надання на підставі ст. 63 Конституції України.
26.04.2018 року п. 1 наказу № 1976 начальника головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 " на позивача - начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх орав України, п.1 ч.1 ст. 18 ЗУ "Про національну поліцію", Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 пункту 1 розділу II, абзацу 1 пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.
Відповідно до наказу начальника головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.05.2018 року №124 о/с позивача - начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
Вишевказані накази направлялися на адресу реєстрації місця проживання позивача, що підтверджується листами відповідача від 07.05.2018 року № 18/1-2172 та від 10.05.2018 № 18/1-2192.
У період з 02.04.2018 року по 06.07.2020 року позивач знаходився у слідчому ізоляторі Дніпропетровської установи виконання покарань № 4.
Не погоджуючись із вищевказаними наказами, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку правомірності винесених наказів, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію України" підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно із пунктом 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".
Відповідно до статті 2 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Згідно із статтею 1 цього Закону, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 3 статті 12 частини 1 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися дисциплінарне стягнення, зокрема, догана.
Статтею 14 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" встановлено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
Порядок проведення службового розслідування регламентується Наказом МВС від 12.03.2013 р. № 230 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України".
Відповідно до п. 1.2. цього Порядку, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту ОВС за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
З аналізу вказаних норм вбачається, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни недотримання актів законодавства, наказів та інших нормативно-правових актів.
Суд зазначає, що 29.03.2018 року позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального праволпорушення, проте жодним нормативно-правовим актом не передбачено притягнення особи до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення на підставі повідомлення особі про підозру та взяття її під варту.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до пункту 4 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні отримати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
З урахуванням правової позиції, викладеній у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11.03.2014 року у справі № 21-13а14, суд при розгляді кожної справи про застосовування дисциплінарних стягнень повинен враховувати фактичні обставини, що мали місце і передували звільненню особи. За наявності підстав для звільнення в порядку дисциплінарного стягнення та з урахуванням інших даних про особу така особа може бути звільнена.
Згідно із статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Суд звертає увагу, що обставини та факти вчинення дисциплінарного проступку мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Разом з цим, суд враховує, що попередня поведінка та послужний список позивача задовільні.
Отже, суд вважає, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, яке є крайнім заходом дисциплінарного впливу, застосовано до позивача за відсутності правових підстав, за відсутності складу дисциплінарного правопорушення, без урахування усіх обставин у справі та дотримання принципу пропорційності між вчиненим дисциплінарним проступком та мірою дисциплінарної відповідальності, без доведення того, яка шкода була заподіяна, без врахування, що позивач раніше до дисциплінарної відповідальності не притягався.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 по справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.
У рішенні від 10.02.1995 по справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
26.09.2006 Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Грабчук проти України" зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи, порушує, твердження посадової принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.
Враховуючи вищезазначені норми законодавства, які є обов`язковими при прийнятті рішення, суд вважає, що наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській № 1976 від 26.04.2018 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1 ч.1 ст.18 ЗУ "Про Національну поліцію", Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п.1 розділу II, абзацу 1 п. 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, з інкримінуванням позивачу кримінального правопорушення без рішення або вироку суду, яке набрало законної сили, що суперечить нормам Конституції України та нормам чинного законодавства України.
Так, з матеріалів справи вбачається, що службове розслідування стосовно ОСОБА_1 проведено на підставі "Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ", затвердженої наказом МВС України 12.03.2013 № 230.
За приписами статті 14 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні отримати від порушника письмові пояснення.
Пунктом 2.1 "Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ", затвердженої наказом МВС України 12.03.2013 № 230 встановлено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс. Міністр внутрішніх справ України має право призначати службові розслідування за всіма підставами та відносно всіх осіб РНС.
Пунктом 3.1 Інструкції передбачено, що інші начальники мають право призначати службове розслідування відносно осіб РНС, якщо Міністром внутрішніх справ України їм надано повноваження накладати на цих осіб РНС дисциплінарні стягнення.
Відповідно до пункту 3.2 Інструкції службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.
Згідно з пунктом 5.1 Інструкції службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.
У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
Відповідно до пункту 5.2., 5.3, 5.4 Інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.
Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.
Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.
ОСОБА_1 від пояснень, які відбирались у останнього в слідчому ізоляторі, для службового розслідування відмовився, що підтверджується копією пояснень від 30.03.2018 року, яка міститься в матеріалах справи.
В подальшому усі оскаржувані накази були надіслані на адресу, що зазначена в особовій справі позивача, хоча відповідач був обізнаний, що ОСОБА_1 знаходився в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4, що є порушенням прав позивача на отримання та ознайомлення з наказами, які були прийняті щодо нього.
Таким чином, суд вважає, що висновки, зроблені в службовому розслідуванні зроблені передчасно, з порушенням норм матеріального права та є протиправними, тому, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області "По особовому складу" № 124 о/с від 07.05.2017 року в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Враховуючи, що судом визнано протиправним та скасовано наказ наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області "По особовому складу" № 124 о/с від 07.05.2017 року в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області, то з метою повного захисту прав позивача його слід поновити на посаді начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.03.2018 року по день поновлення на службі, то згідно з частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).
З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося 07.05.2018р., тому середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за березень та квітень 2018 року.
У свою чергу, пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Згідно з п. 7 розділу III Порядку від 06.04.2016 № 260 поліцейським, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 березня 2018 року ОСОБА_1 затримано у порядку ст. 208 КПК України та позивач знаходився під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 у по 06.07.2020 року.
За таких обставин, позивачу підлягає виплата середнього заробітку за період з 06 липня 2020 року включно по 29.10.2020 року.
Таким чином, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06.07.2020 року по 29.10.2020 року складає 22 381,30 грн.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове задоволення позову.
Відповідно до п. п. 2, 3 частини 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді слід допустити до негайного виконання.
Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській № 1976 від 26.04.2018 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області "По особовому складу'" № 124 о/с від 07.05.2017 року в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області.
Поновити на посаді начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 .
Стягнути з головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.07.2020 року по 29.10.2020 року у сумі 22 381,30 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09 листопада 2020 року.

Суддя С.В. Ніколайчук