Справа № 400/3488/19
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 р. № 400/3488/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство", вул. Дружби Народів, 8, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:скасування податкових повідомлень - рішень від 29.11.2011 р. № , № , № ,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплопостачання та водоканалізаційне господарство" звернулося з позовом до Южноукраїнської об`єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби (правонаступником якої є Южноукраїнська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Миколаївській області) про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.11.2011 р. № , № , № .

06.11.2012 р. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду позов задавлено - податкові рішення повідомлення № , № , № скасовано (т. 1 а. с. 217-223). Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013 р. Постанову суду першої інстанції залишено без змін. (т. 1 а. с. 256-258).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2014 р. Постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2012 р. та Ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013 р. скасовані та справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а. с. 35-38).

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.04.2014 р. позов задоволено (т. 2 а. с. 213-217).Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 р. постанова суду першої інстанції залишена без змін (т. 2 а. с. 293-248). Ухвалою Верховного Суду від 29.07.2019 р. рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 3 а. с. 2-11). Ухвалюючи своє рішення про повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний суд зазначив, що «Висновки суду, які зазначені в резолютивні частині рішення, мають випливати із встановлених фактичних обставин, бути вичерпними та визначеними, тобто адміністративним судом повинні бути зазначені чіткі й конкретні відповіді на усі постановлені перед ним питання в межах адміністративного позову.

Утім, скасовуючи оскаржувані ППР, суди попередніх інстанцій не надали жодної правової оцінки обставинам щодо неправомірного збільшення позивачем витрат на суми проведених взаємозаліків у ІІ кварталі 2011 року, невірного відображення підприємством у деклараціях з податку на прибуток об`єкта оподаткування за 2010 рік з урахуванням наданої йому Южноукраїнської МР Миколаївської області пільги зі сплати податку на прибуток, а також незаконного корегування ним податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень 2009 року в сумі 145364,00 грн, які в тому числі послугували підставою для прийняття оскаржуваних актів індивідуальної дії.»

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 р. справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою від 28.11.2019 р. суд допустив процесуальне правонаступництво шляхом заміни Южноукраїнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області її правонаступником Головним управлінням ДФС у Миколаївській області, а ухвалою від 28.01.2020 р. допустив процесуальне правонаступництво шляхом заміни Головного управління ДФС у Миколаївській області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Миколаївській області.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що спірні податкові повідомлення-рішення безпідставні та незаконні, оскільки ґрунтуються на акті перевірки, який містить недостовірні дані, а його висновки не відповідають вимогам чинного законодавства.

Під час нового розгляду справи відповідач 18.11.2019 р. подав відзив на позовну заяву (т. 3 а. с. 22-27), де зазначив, що при проведенні планової перевірки виявлено невірне застосування норм податкового законодавства щодо нарахування амортизації за проведені ремонтні роботи основних засобів групи 1, які введені в експлуатацію до 01.01.2004 р.; завищення суми валового доходу через невірне включення в декларації сум сумнівної (безнадійної) заборгованості; невірне відображення об`єкта оподаткування за 2010 рік, всі ці порушення й стали підставою для винесення ППР. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

02.12.2019 р. позивач подав відповідь на відзив (т. 3 а. с. 54-60), в якій зазначено, якщо автомобіль використовується у власній господарській діяльності платника податку, то витрати на технічне обслуговування включаються до складу валових витрат на підставі п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі Закон № 334). Щодо використання палива для легкових автомобілів, то існує обмеження в розмірі 50% щодо віднесення витрат паливно-мастильних матеріалів до складу валових витрат. Щодо завищення витрат на суму виготовлення проектної документації в розмірі 16472,00 грн позивач не заперечує. Об`єктивність застосування позивачем норм амортизації підтверджується ухвалою Верховного Суду від 24.09.2019 р. у цій справі. У своїй відповіді на відзив позивач зазначає, що визнає порушення пп. 4.1.1. п. 4.1. ст. 4 Закону № 334 в частині заниження обсягів оподаткованих операцій за надані послуги населенню та підприємствам за 2009 рік на суму 83 1541,61 грн, за 2010 рік 11 293,26 грн, за І кв.2011 року - 917 грн.

Визнає порушення п.п. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5 Закону № 334 про завищення показників, задекларованих у рядку 04.1 Декларації з податку на прибуток за 4 квартал 2009 року у сумі 4930 грн (витрати на придбання товарів та послуг).

Також Позивач визначає порушення п.п. 139.1.5. п. 135.1. ст. 139 Податкового кодексу України щодо завишення витрат на суму виготовлення проектної документації в розмірі 16 472 грн. ( т. 3 а. с. 57).

За клопотанням представника відповідача справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

У вересні-жовтні 2011 року співробітниками Южноукраїнської ОДПІ проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 р. по 30.06.2011 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 р. по 30.06.2011 р., за результатами якої складено акт перевірки від 11.11.2011 р. № 89/23-01/31948866 (т. 1 а. с. 17-72).

Перевіркою виявлено наступні порушення:

- п. 5.9. ст. 5 Закону № 334, заниження задекларованих показників у рядку 01.2 Декларації з прибутку підприємства на суму 27639,00 грн, у тому числі, за 2010 рік на суму 12881,00 грн, за 1 кв. 2011 року на суму 14758,00 грн, а саме: використання запасних частин та палива на легковий автотранспорт;

- п. 4.1 ст. 4, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону № 334;

- п. 1 розділу 2 Перехідні положення Закону України № 1957-IV від 01.07.2004 р. "Про внесення змін до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", у результаті чого занижено податок на прибуток у періоді, що перевірявся, на загальну суму заниження 68675,00 грн.

29.11.2011 р. контролюючим органом прийнято такі податкові повідомлення-рішення:

- № про сплату за платежем 110202, податку на прибуток на загальну суму 85844,00 грн, з яких 68675,00 грн за основним платежем та за штрафними санкціями 17169,00 грн;

- № про сплату за платежем 1401101, податку на додану вартість на загальну суму 578 205,00 грн, з яких 462564,00 грн за основним платежем та за штрафними санкціями 115641,00 грн;

- № про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 319 441,00 грн (т. 1 а. с. .12-16).

Відповідно до п. 5.9 ст. 5 Закону № 334 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334 суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати на придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 5.7 цієї статті, включаються до складу валових витрат.

З огляду на викладене, якщо автомобіль використовується у власній господарській діяльності платника податку, то витрати на технічне обслуговування (зокрема, на придбання запчастин, що використовуються під час проведення робіт з технічного обслуговування автомобілів) включаються до складу валових витрат на підставі пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334. Витрати платників податку на технічне обслуговування автомобілів мають підтверджуватись відповідними розрахунковими, платіжними й іншими документами, обов`язковість ведення і збереження яких передбачено правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334). Автомобіль також має бути власністю платника податку і брати безпосередню участь у господарський діяльності підприємства.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем при складанні розрахунку приросту (збитку) балансової вартості запасів за 2009 рік допущено помилку та завищено розрахунок приросту (збитку) на суму запасних частин, витрачених на ремонт легкового автотранспорту в сумі 15351,00 грн, та неправомірно визначено заниження приросту (збитку) балансової вартості запасів на суму 12811,00 грн за 2010 рік, але в резолютивній частині акту перевірки вказане порушення не відображене.

Згідно з пп. 5.4.10 п. 5.4 ст. 5 Закону № 334 не включаються до складу валових витрат (крім витрат на оплату праці) 50 % витрат платника податку на придбання паливно-мастильних матеріалів для легкових автомобілів. При цьому платник податку звільняється від обов`язків доведення зв`язку таких витрат з його господарською діяльністю.

При цьому платники податку повинні вести податковий облік приросту (збитку) балансової вартості паливно-мастильних матеріалів для легкових автомобілів, на відміну від інших класів автомобілів, лише у межах 50 % вартості тих паливно-мастильних матеріалів, що включаються до складу валових витрат.

Позивачем при складанні розрахунку приросту (убутку ) балансової вартості запасів за 2009 рік вартість паливно-мастильних матеріалів, витрачених на легковий автотранспорт, склала 84687,19 грн. При вірному складанні розрахунку приросту (збитку) балансової вартості запасів за 2009 рік сума мала б становити 42343,60 грн (84687,19*50%).

Також підприємством при складанні розрахунку приросту (збитку) балансової вартості запасів за 2010 рік вартість паливно-мастильних матеріалів, витрачених на легковий автотранспорт, склала 100934,76 грн (Додаток 4 до акту перевірки). При вірному складанні розрахунку приросту (збитку) балансової вартості запасів за 2010 рік сума склала би 50467,38 грн. (100934,76*50%).

У 1 кварталі 2011 року вартість паливно-мастильних матеріалів витрачених на легковий автотранспорт склала 22745,66 грн. (Додаток 4 до акту перевірки). При вірному складанні розрахунку приросту (збитку) балансової вартості запасів за 1 кв. 2011 року сума мала б становити 11372,83 грн ( 22745,66*50%).

Внаслідок допущеної помилки підприємством завищено показник у рядку 01.2 Декларації з прибутку підприємства за 2009 рік у сумі 42344,00 грн (15351+42344), за 2010 рік на суму 50467,00 грн, та за 2011 рік у сумі 11373,00 грн. Отже, загальна сума складає 104154,00 грн, а невизнання відповідачем суми завищеного податкового зобов`язання суперечить п.п. б п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі Закон № 2181), у зв`язку з чим твердження податкового органу про порушення п. 5.9 ст. 5 Закону № 334 за даних обставин є безпідставним.

Позивач визнає заниження обсягів оподаткованих операцій за надані послуги населенню та підприємствам за 2009 рік на суму 83151,61 грн, за 2010 рік на суму 11293,26 грн та за 1 кв 2011 року на суму 917,00 грн; завищення показників, задекларованих в у рядку 04.1 Декларації з податку на прибуток за 4 квартал 2009 року в сумі 4930,00 грн "витрати на придбання товарів, робіт, послуг"; завищення витрат на суму виготовлення проектної документації в розмірі 16472,00 грн.

Відповідно до п. 1 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 01.07.2004 р. № 1957-IV норми амортизаційних відрахувань, зазначені у ст. 8 Закону № 334 для основних фондів груп 1, 2 і 3, застосовуються щодо витрат, понесених (нарахованих) платником податку після 1 січня 2004 року у зв`язку з придбанням або спорудженням нових основних фондів груп 1, 2 і 3, а також витрат на поліпшення таких нових основних фондів.

Амортизація витрат, понесених (нарахованих) платником податку у зв`язку з придбанням, спорудженням та поліпшенням основних фондів груп 1, 2 і 3 до 1 січня 2004 року, здійснюється за нормами амортизації, що діяли до 1 січня 2004 року. При цьому для цілей податкового обліку платники податку зобов`язані вести окремий облік витрат, понесених у зв`язку з придбанням, спорудженням та/або поліпшенням основних фондів, що здійснюються після 1 січня 2004 року.

Згідно з п. 45 ст. 80 Закону України від 27.11.2003 р. № 1344-IV "Про Державний бюджет України на 2004 рік" у 2004 році було зупинено дію підвищених норм амортизації, встановлених Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 12, ст. 88) для основних фондів групи 1, 2, 3, крім дії цих норм до амортизації витрат, здійснених платником податку після 1 січня 2004 року у зв`язку з придбанням (виготовленням) нових основних фондів групи 1, 2, 3, які використовуються у виробничій діяльності платника податку та які раніше не були в експлуатації, а також витрат на поліпшення зазначених новопридбаних (виготовлених) основних фондів, понесених платником податку після 1 січня 2004 року.

На думку суду, тільки відповідні поліпшення основних фондів, проведені після 01.01.2004 р., амортизуються за ставками, що діяли після 01.01.2004 р., а не основні фонди, щодо яких зроблені поліпшення. Відтак, позивачем правомірно були застосовані нові норми амортизації відповідної групи, а тому твердження відповідача про завищення сум амортизаційних нарахувань за 2009 рік у сумі 11598,36 грн, за 2010 рік у сумі 58040,34 грн та за 1 квартал 2011 року в сумі 19584,37 грн, на загальну суму 89223,07 грн є необґрунтованим.

В матеріалах спри міститься Висновки судової економічної експертизи від 15.02.2016 р. № 2/114 (т. 2 а. с. 259-276) згідно наданих документів, висновки акту від 11.11.2011 р. № 89/23- 01/31948866 в частині:

заниження доходів від продажу товарів робіт, послуг у сумі 95362,00 грн, з них:

за 9 місяців 2009 року в сумі 83152,00 грн;

за 1 квартал 2010 року в сумі 11293,00 грн;

за 1 квартал 2011 року на суму 917,00 грн

не надається можливим підтвердити по причині відсутності необхідних первинних та зведених документів;

приросту балансової вартості запасів підприємства на суму 27639,00 грн, з них:

за 2010 рік 12881,00 грн;

за 2011 рік (1 квартал) 14758,00 грн

проведеним дослідженням, документально не підтверджується висновки відносно невірного визначення вартості запасних частин, використаних на ремонт легкового автотранспорту, списаного на рахунок б/о № 949, та надати висновки відносно невірного визначення вартості паливно-мастильних матеріалів, використаних для легкового автотранспорту, списаного на рахунок б/о № 949, - не надається можливим;

в частині завищення сум амортизаційних відрахувань за період 1 квартал 2009 по 1 квартал 2010 року в сумі 89233,00 грн, з них:

за півріччя 2009 року на суму 1585,77 грн (2 кв. 2009 року - 1585,77 грн);

за 3 квартали 2009 року на суму 5913,12 грн (3 кв. 2009 року - 4327,35 грн);

за 2009 рік на суму 11598,36 грн (4 кв. 2009 року - 5685,24 грн);

за 1 квартал 2010 року на суму 9450,47 грн;

за півріччя 2010 року на суму 21272,52 грн (2 кв. 2010 року - 1 1822,05 грн);

за 3 квартали 2010 року на суму 37774,47 грн (3 кв. 2009 року - 16501,95 грн);

за 2010 рік на суму 58040,34 грн (4 кв. 2010 року - 20265,87 грн);

за 1 квартал 2011 року на суму 19584,37 грн;

документально не підтверджується;

завищення валових витрат на суму 4930,00 грн за четвертий квартал 2009 року не надається можливим, по причині відсутності необхідних первинних та зведених документів;

завищення валових доходів, зазначених у рядка 02.3 декларації позивача, врегулювання сумнівної (безнадійної заборгованості) показників за період з 01.04.2009 року по 30.06.2011 року, у тому числі:

2009 рік у сумі 496281,00 грн;

2010 рік у сумі 21466520,78 грн не надається можливим.

Таким чином, оцінюючи висновки судово-економічної експертизи в сукупності з іншими висновками, суд приходить до того, що Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладений тягар доказування, не доведено жодними доказами (окрім Акту перевірки, висновки якого й ставляться позивачем під сумнів) своєї позиції.

У матеріалах спри містяться рішення судів, якими вже частково визнані протиправними дії Відповідача щодо донарахування сум ПДВ, щодо правильності віднесення сум кредиторської заборгованості до валових витрат (т. 1 а. с. 191-214). Однак відповідачем при складанні акту планової перевірки суб`єкта господарювання всі ці висновки не були взяті до уваги.

Згідно з п.п. 4.4.1. п. 4.4. ст. 4 Закону № 2181 (в редакції від 01.04.2003 р.) у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність висновків акту перевірки, що стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Окрім того, відповідачем, не зважаючи на висновки, викладені в Ухвалі Вищого адміністративного суду від 11.02.2014 р. (т. 2 а. с. 35-38), не надано до суду розгорнутого розрахунку по оскаржуваним ППР, де має бути зазначено розмір визначеного податковим органом зобов`язання по кожного з порушень, зазначених в акт перевірки, розмір штрафних (фінансових санкцій) за кожне з таких порушень.

Без такого розрахунку суд позбавлений можливості (з урахуванням висновків експерта про неможливість провести експертизу) визначити які саме суми та за які порушення містяться в сумах оскаржуваних ППР, а відтак, суд приходить до висновку, що Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, нехтуючи своїм обов`язком доказування та зловживаючи процесуальним правом, не довів суду правомірність прийнятих рішень.

На підставі встановленого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 2188,00 грн (т. 1 а. с. 2), що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов комунального підприємства "Теплопостачання та водоканалізаційне господарство" (вул. Дружби Народів, 8, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000, ідентифікаційний код 31948866) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.11.2011 р. № , № , № задовольнити повністю.

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення Южноукраїнської об`єднаної державної податкової інспекції від 29.11.2011 р. № , № , № .

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) судовий збір у сумі 2188,00 грн (дві тисячі сто вісімдесят вісім грн 00 коп.) на користь комунального підприємства "Теплопостачання та водоканалізаційне господарство" (вул. Дружби Народів, 8, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000, ідентифікаційний код 31948866).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 11.11.2020 р.

Суддя Н. В. Лісовська