Справа № 520/15343/2020
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

09 листопада 2020 року Справа № 520/15343/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., вирішуючи питання наявності підстав для відкриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

установив:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позов, у якому просить суд

Визнати протиправними дії ГУ ПФУ в харківській області щодо відмови у призначенні дострокової пенсії за віком державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» на підставі ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» та скасувати рішення № 52323 від 13.10.2020 відділу з питань призначення пенсій управління пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Харківській області;

Зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити призначення та виплату з 29.01.2020 дострокової пенсії за віком державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ на підставі статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя вважає, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на такі обставини.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі 520/2377/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу відмови у призначенні пенсії за зверненням ОСОБА_1 від 29.01.2020р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити дії з приводу призначення пенсії за зверненням ОСОБА_1 від 29.01.2020р. на підставі ст.37 Закону України від 16.12.1993р. №3723-ХІІ "Про державну службу" із застосуванням ст.21 Закону України від 16.12.1993р. № 3721-XII "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" у редакції Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI. В решті вимог позов залишено без задоволення.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що воно прийняте на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020. Отже, у спірних правовідносинах, предметом спору є правомірність рішення відповідача під час виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі 520/2377/2020, що набрало законної сили, та як наслідок, зобов`язання вчинити певні дії.

Суд зазначає, що приписами ст. 1291 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегулювало питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Так, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 ст.383 КАС України).

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання , судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень; невиконання, неналежне виконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

З адміністративного позову вбачається, що фактичною підставою для звернення до суду із вказаними вимогами, слугував факт прийняття рішення на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі 520/2377/2020, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити дії з приводу призначення пенсії за зверненням ОСОБА_1 від 29.01.2020р. на підставі ст.37 Закону України від 16.12.1993р. №3723-ХІІ "Про державну службу" із застосуванням ст.21 Закону України від 16.12.1993р. № 3721-XII "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" у редакції Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI

В мотивувальній частині рішення суду від 11.03.2020 № 520/2377/2020 зазначено про те, що «….суд відмічає, що трудова діяльність заявника за період 18.11.1993р.-28.01.2020р. (окрім періоду 19.02.2001р.-22.01.2001р.) і у розумінні норм Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-ХІІ, і у розумінні норм Закону України "Про державну службу" від 17.11.2011р. №4050-VI, і у розумінні норм Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII підпадає під визначення державної служби. Отже, загальний стаж державної служби заявника на момент звернення за призначенням пенсії перевищував 20 років…..

заявник набув право на призначення пенсії у порядку ст. 37 Закону України від 16.12.1993р. №3723-ХІІ "Про державну службу", де указано, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До досягнення віку, встановленого першим реченням частини першої цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року…..

Позов підлягає задоволенню у частині скасування відмови пенсійного органу у призначенні пенсії та обтяження пенсійного органу обов`язком призначити пенсію, позаяк обставина достатності стажу державної служби, обставина причини припинення публічної служби, а також обставина не перевищення проміжком часу між подією припинення публічної служби через звільнення у зв`язку із ліквідацією юридичної особи публічного права - місця служби місця та подією досягнення громадянином необхідного показника пенсійного віку межи тривалості у 1,5 роки адміністративним органом не заперечувались і доводились тими документами, котрі були включені заявником до обсягу матеріалів звернення.»

Отже, враховуючи висновки Харківського окружного адміністративного суду, викладені у рішенні від 11.03.2020 у справі 520/2377/2020, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення. Відповідно, при розгляді справи суд має дослідити і перевірити порядок виконання вказаного рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку наявне рішення суду, що набрало законної сили, яким вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, отже, новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, через що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КАС України.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушено його права, свободи чи інтереси, він повинен звернутись до суду в порядку судового контролю за виконанням рішення, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду викладеним в постановах від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, а також від 03.04.2019 по справі № 820/4261/18, від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а.

Відповідно до ч.5 ст.170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст. ст. 5, 17, 170, 243, 248, 256, 293, 294, 295, 297 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Зоркіна Ю.В.