Справа № 420/8220/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8220/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та не виплатити йому - ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з визначенням місяця в якому відбувалось підвищення доходів, виключно січень 2008 року.

Також позивач просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Позивач зазначив, що він проходив військову службу в Збройних Силах України уу в/ч А2171та звільнений зі служби з виключенням зі списків особового складу наказом від 14.08.2019 року. У період проходження служби йому за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не нарахована та не виплачена індексація грошового забезпечення.

13.07.2020 року він звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, проте отримав відповідь від 17.08.2020 року про відсутність підстав для задоволення заяви.

Позивач вважаючи дії відповідача щодо не виплати індексації грошового забезпечення протиправними, такими, що порушують його права та вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ (далі за текстом - Закон №1282-ХІІ) та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Позивач просив задовольнити позов з визначенням із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року вважаючи, що йому не виплачена індексація у розмірі 83625,23грн.

Ухвалою суду від 31.08.2020 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 21.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Повернуто без розгляду клопотання про витребування доказів.

Представником відповідача до суду наданий відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача заперечував проти визначеного позивачем базового місяця для нарахування індексація, але при цьому не заперечував, що позивачу індексація грошового забезпечена не була виплачена за вказаний ним період. Проте її нарахування є дискрецією військової частини. Завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Щодо невиплати індексації грошового забезпечення представник відповідача зазначив, що відповідно до ч.6 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. У військовій частині були відсутні фінансові ресурси для виплати індексації, тому відсутні підстави для визнання дій відповідача по невиплаті індексації грошового забезпечення протиправними.

Позивач не враховує той факт, що і під час його звільнення в запас і на теперішній час на території України у зв`язку зі збройною агресією проти України з боку Російської Федерації діє особливий період, який, в свою чергу має особливий правовий режим. В умовах особливого періоду соціально-економічні права громадян, що проживають в державі, на території якої введено особливий режим, не являються абсолютними.

Також представник зазначив, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України у листі від 23.06.2018 року №248/1485 було роз`яснено, що в силу ст.52 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах бюджетних асигнувань на грошове забезпечення, затверджених для установ у кошторисах. Згідно з кошторисами виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.11.2018 року не було можливості.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу, зокрема у період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у в/ч НОМЕР_1 .

Позивач вважаючи, що йому не у повному обсязі нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за вказаний період служби звернувся до відповідача із заявою та отримав відповідь від 17.08.2019 року про відсутність підстав для задоволення заяви.

Вважаючи порушеними свої права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період його служби у в/ч НОМЕР_2 у період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Статтею2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно зі статтею 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 2 ст.5 Закону встановлено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України №76-VIII від 28.12.201 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується в/ч НОМЕР_1 .

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо спірних правовідносин по даній справі висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду по справі №825/874/17, який зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року від 17.07.2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації. Однак, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Суд вважає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд вважає, що не є позовною вимогою вимога позивача щодо зобов`язання відповідача при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, із застосуванням визначеного місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення. Вказана вимога позивача стосується порядку виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень з урахуванням отримання ним грошового забезпечення та є компетенцією відповідача. Крім цього, порушення прав позивача в цієї частині не відбулось. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення позивачу нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ц повному обсязі за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року; зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Суд вважає, що на час прийняття рішення по справі відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 242-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_5 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.