Справа № 640/11626/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА
Іменем України

10 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Міністерства юстиції України (Департамент державної виконавчої служби) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесену в рамках виконавчого провадження (ВП № 61441311) від 22.04.2020 про повторне накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 10 200 грн

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що накладення на позивача штрафу є протиправним.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року по справі № 1.380.2019.001973:

- визнано протиправними та скасовано рішення начальника Управління з питань запобігання та виявлення корупції Міністерства оборони України про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень: від 25.03.2019 у виді догани (усно); від 04.04.2019 у виді суворої догани (усно);

- визнано протиправними і скасовано накази Міністра оборони України: від 09.04.2019 №64 КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; від 12.04.2019 №67 КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; від 16.04.2019 №197 (по особовому складу) в частині, що стосується звільнення з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) підполковника юстиції ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні першого заступника Міністра оборони України;

- визнано протиправними та скасовано накази начальника Західного територіального відділу з питань запобігання та виявлення корупції Міністерства оборони України: від 12.04.2019 №3 (з основної діяльності) «Про призупинення виплати грошового забезпечення»; від 19.04.2019 №9 (про виключення ОСОБА_1 з 19.04.2019 зі списків особового складу Західного територіального відділу з питань запобігання та виявлення корупції Міністерства оборони України та усіх видів забезпечення).

- поновлено ОСОБА_1 на військовій службі як такого, що перебуває у розпорядженні першого заступника Міністра оборони України;

- стягнуто з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 211 427 (двісті одинадцять тисяч чотириста двадцять сім) гривень 37 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вказаним рішенням також встановлено такий порядок його виконання: щодо стягнення коштів - при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 211427,37 грн. роботодавцеві слід утримати з цієї суми та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі як такого, що перебуває у розпорядженні першого заступника Міністра оборони України та стягнення грошового забезпечення за один місяць в розмірі 20686 (двадцять тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 93 коп. допустити до негайного виконання.

На виконання вказаної постанови Львівським окружним адміністративним судом 25.02.2020 видано виконавчий лист в частині вимог поновити ОСОБА_1 на військовій службі як такого, що перебуває у розпорядженні першого заступника Міністра оборони України.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.03.2020 відкрито виконавче провадження № 61441311 про примусове виконання виконавчого листа № 1.380.2019.001973 від 25.02.2020, виданого Львівським окружним адміністративним судом.

Постановою державного виконавця від 30.03.2020 ВП № 61441311 вирішено накласти на боржника, за невиконання рішення суду без поважних причин, що підлягає негайному виконанню, штраф на користь держави у розмірі 5 100 грн.

Також, 22 квітня 2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень було повторно прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду в строк, становлений державним виконавцем, якою на боржника накладено штраф в розмірі 10 200 грн.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про відсутність поважних причин невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.001973.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом частин п`ятої, шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно частин першої-третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до частин першої, другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що у разі повторного невиконання без поважних причин рішення суду, примусове виконання якого здійснюється у межах відкритого на підставі виконавчого листа виконавчого провадження, на боржника-юридичну особу накладається штраф у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу, слугувало невиконання позивачем рішення суду про поновлення стягувача особи на роботі.

Відповідно до статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Не зважаючи на викладені норми, позивачем не надано доказів того, що ним було прийнято рішення про поновлення стягувача на роботі та внесено відповідні записи до його трудової книжки.

При цьому, вказані скаржником причини невиконання судового рішення про поновлення на роботі не є поважними та такими, що виключають його відповідальність.

Так, як вказано судоми у спорі з оскарження накладення на позивача первинного штрафу (справа № 640/8690/20), з часу отримання позивачем постанови від 04.03.2020 про відкриття виконавчого провадження (17.03.2020) і до прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу (30.03.2020) за невиконання рішення суду минуло дванадцять днів, з огляду на що, у позивача було достатньо часу, для виконання рішення суду навіть з часу отримання 17.03.2020 постанови про відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, самі лише обставини звернення позивача до суду із заявою про надання відстрочки виконання рішення суду, а також до державного виконавця із заявою про відкладення вчинення виконавчих дій, не є причиною для невиконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк.

Не наведено позивачем також і обґрунтованих мотивів про те, що прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 211 від 11.03.2020 та запровадження на території України карантину будь-яким чином унеможливило прийняття рішення про поновлення стягувача на роботі. Це ж стосується у доводів скаржника про законодавче врегулювання питання проходження військової служби нормами спеціального, а не загального законодавства.

Таким чином, скаржником причини невиконання судового рішення не є неповажними, не підтверджують реального існування перешкод у виконанні вимоги державного виконавця у визначені ним строки, а тому, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що, у даному випадку, у державного виконавця були всі підстави для застосування до Міністерства оборони України повторного штрафу за невиконання судового рішення.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов