Справа № 140/12582/20
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року ЛуцькСправа № 140/12582/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення №10604-9566/В-02/8-0300/20 від 13.08.2020 щодо відмови у зарахуванні періоду роботи на посаді заступника Луцького міського голови, керуючого справами Луцького міськвиконкому з 04.07.2001 по 10.05.2006 до стажу державної служби та призначенні пенсії державного службовця, зобов`язання зарахувати період роботи на посаді заступника Луцького міського голови, керуючого справами Луцького міськвиконкому повністю з 02.08.1994 по 10.05.2006 до стажу державної служби та призначити пенсію державного службовця з дня звернення - 16.07.2020 відповідно до п.12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, на підставі наявності необхідного спеціального і загального трудового стажу та досягнення відповідного віку 62 років, одночасно припинивши виплачувати пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 16.07.2020 звернувся до Луцького об`єднаного управління ПФУ із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме: з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (пункт 12 розділу XI).

Однак відповідач листом №10604-9566/В-02/8-0300/20 від 13.08.2020 відмовив у призначенні пенсії державного службовця, оскільки начебто недостатньо необхідного стажу державної служби - є всього 17 років 11 місяців 9 днів, тому що не зараховано частину стажу - 5 років з 2001 року по 2006 рік.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-111 та на посадах керівних працівників і спеціалістів виконавчих комітетів місцевих рад, їх управлінь, відділів, інших структурних підрозділів. У даному випадку - це третя категорія посад - заступник міського голови (міста-обласного центру) з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючий справами виконавчого комітету Луцької міської ради.

Позивач вважає, що весь його стаж роботи на зазначеній посаді з 1994 по 2006 повинен зараховуватись до стажу державної служби, у зв`язку з чим відмова відповідача у зарахуванні повністю цього періоду до стажу державної служби та у призначенні йому пенсії державного службовця є протиправною.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що 16.07.2020 позивач звернувся до відповідача в порядку Закону України «Про звернення громадян» зі зверненням про призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015. За результатами розгляду звернення позивачу було надано відповідь №10604-9566/В-02/8-0300/20 від 13.08.2019 та роз`яснено про підстави та порядок призначення пенсії за нормами Закону №889. Вказує, що постановою № 283 було передбачено зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування, проте із застереженням зазначеним в пункті 5 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», тобто до 04.07.2001 (дата набрання чинності вказаного закону) посади працівників місцевих рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів відносились до відповідних категорій посад державних службовців їм присвоювались ранги державних службовців, після цієї дати на вказаних осіб положення Закону України «Про державну службу» не поширюються. Отже, період роботи позивача на посадах керівника секретаріату міської ради та заступника міського голови з 04.07.2001 по 10.05.2006 не підлягає до зарахування до стажу державної служби відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, наголошує, що позивач не звертався із відповідною заявою до відповідача згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», норми якого є обов`язковими для всіх видів пенсійного забезпечення. Зазначив, що відповідь-роз`яснення органу Пенсійного Фонду України не є актом, який в розумінні приписів п.1 ч.1 ст. 19 КАС України може бути оскаржено до суду, а отже відповідь на звернення від 16.07.2020 не є рішенням по суті питання. Таким чином, позов є безпідставним та необґрунтованим, а дії відповідача щодо розгляду його звернення про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» не можна вважати неправомірними, оскільки він діяв виключно в межах, визначених нормами чинного законодавства.

Від учасників справи інших заяв по суті справи та клопотань про розгляд справи в судовому засіданні не надходило.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що з 30.06.2015 позивач ОСОБА_1 , 1956 року народження, отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , зокрема, у період з 27.08.1987 по 21.03.1991 працював на посаді інструктора, заступника завідуючого та завідуюча організаційним відділом виконкому Луцької міської ради; з 21.03.1991 по 01.06.1992 на посаді помічника першого заступника голови Волинського облвиконкому; з 01.06.1992 по 01.08.1994 на посаді начальника відділу будіндустрії комітету інвестицій, будівництва, архітектури і містобудування Волинської облдержадміністрації; з 01.08.1994 по 10.05.2006 на посаді керівника секретаріату, керуючого справами Луцького міськвиконкому, заступника Луцького міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради; з 30.10.2006 по 01.12.2010 на посаді заступника начальника головного управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Волинської облдержадміністрації - начальника управління капітального будівництва.

16.07.2020 позивач звернувся до Луцького об`єднаного управління ПФУ із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме: з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (пункт 12 розділу XI).

Листом від 13.08.2020 №10604-9566/В-02/8-0300/20 відповідач повідомив позивача про те, що ГУ ПФУ розглянуто його звернення щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». По суті порушеного питання повідомлено в ході розгляду звернення по питанню обчислення стажу державної служби та права на призначення даного виду пенсії спеціалістами управління за матеріалами пенсійної справи обчислено тривалість стажу державної служби, до якого зараховано наступні періоди: з 27.08.1987 по 21.03.1991 - Луцький виконком міської ради народних депутатів, на посаді інструктора відділу по комплексному економічному і соціальному розвитку; з 22.03.1991 по 01.06.1992 - Волинський облвиконком, на посаді помічника першого заступника облвиконкому; з 02.06.1992 по 01.08.1994 - Волинська облдержадміністрація, на посаді начальника відділу розвитку будівельної індустрії комітету інвестицій, будівництва, архітектури і містобудування; з 02.08.1994 по 03.07.2001 - Луцький виконком міської ради народних депутатів, на посаді керівника секретаріату міської ради; з 30.10.2006 по 01.12.2010 - Волинська облдержадміністрація, на посаді виконуючого обов`язки заступника начальника головного управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства. Отже, тривалість стажу державної служби становить - 17 років 11 місяців 9днів. Виходячи із наведених норм чинного законодавства, до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, не зараховано час роботи в органах місцевого самоврядування після набрання чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Оскільки, станом на 01.05.2016 позивач не перебував на державній службі та відсутній необхідний стаж служби (20 років), для призначення даного виду пенсії немає законних підстав.

Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії як державному службовцю, звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Статтею 2 Закону №2493-III визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Так, посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (стаття 3 Закону № 2493-III).

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону № 2493-III, в редакції чинній з 01.10.2017, пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У той же час, попередня редакція частини 7 статті 21 Закону № 2493-III, що була чинною до 01.10.2017, встановлювала, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється Законом України «Про державну службу» в редакції Закону від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон № 3723 - ХІІ).

Відповідно до статті 37 Закону № 3723 - ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Водночас, з 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII). Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 90 та пунктами 10-12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Так, відповідно до пунктів 10-12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (в редакції від 16 грудня 1993 року № 3723-XII) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за особами, які станом на 01.05.2016 мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 - ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

При цьому, статтею 46 Закону № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема, у пункті 4 частини 2 вказаної статті зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у період з 01.08.1994 по 10.05.2006 позивач працював на посаді керівника секретаріату міської Ради-керуючого справами міськвиконкому, заступника Луцького міського голови з питань діяльності виконавчих органів Луцької міської ради - керуючого справами виконавчого комітету Луцької міської ради.

Разом з тим, як зазначено у листі від 13.08.2020 №10604-9566/В-02/8-0300/20, відповідачем до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, не зараховано час роботи в органах місцевого самоврядування після набрання чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме з 04.07.2001 по 10.05.2006.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016 (далі - Порядок № 229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМ України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок №283).

Відповідно до пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених ст.14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 14 Закону №2493-III в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, третя категорія - посади перших заступників та заступників міських голів (міст - обласних центрів) з питань діяльності виконавчих органів ради; секретарів міських (міст - обласних центрів та міста Сімферополя) рад, міських голів (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення, крім міст - обласних центрів), голів районних, районних у містах рад; керуючих справами виконавчих апаратів обласних та Севастопольської міської рад.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 04.07.2001 по 10.05.2006 (саме вказаний період відповідачем не зарахований) на посаді заступника Луцького міського голови з питань діяльності виконавчих органів Луцької міської ради - керуючого справами виконавчого комітету Луцької міської ради повинен бути зарахований до стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 року по справі № 735/939/17.

При цьому, щодо твердження відповідача про те, що позивач не звертався до управління з відповідною заявою про перехід на інший вид пенсії, а відповідь-роз`яснення органу Пенсійного фонду України не є актом, який може бути оскаржено до суду та не є рішенням по суті питання, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (надалі - Порядок №22-1), особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Відповідно до пункту 4.1. Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з пунктом 4.2. Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме: з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (пункт 12 розділу XI).

При цьому, спірним у даному випадку є форма та зміст заяви, з якою позивач звернувся до Пенсійного органу з метою переведення з одного виду пенсії на інший.

Суд звертає увагу на те, що вказана заява позивача відповідає вимогам Порядку №22-1, її зміст очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

У цьому контексті суд враховує висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 27.11.2019 року у справі №748/696/17, відповідно до якого у випадку коли заява очевидно дає змогу оцінити намір заявника (пенсіонера), відмова у її розгляді по суті з огляду на невідповідність встановленій формі вважатиметься надмірним формалізмом, наслідком чого є порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Крім цього, як зі змісту листа відповідача від 13.08.2020 №10604-9566/В-02/8-0300/20 так і зі змісту відзиву на позовну заяву судом встановлено, що відповідач однозначно був обізнаний про намір позивача щодо переведення з одного виду пенсії на інший, а не реалізувати передбачене нормами Законом України «Про звернення громадян» загальне право направляти звернення у вигляді заяви довільної форми органу державної влади. Також суд звертає увагу, що листом відповідачем не лише здійснено роз`яснення норм законодавства про переведення з одного виду пенсії на інший, а й чітко вказано на підставу для не зарахування позивачу періоду його роботи до стажу державної служби.

Відтак, аргументи відповідача про те, що позивач не звертався з відповідною заявою про перехід на інший вид пенсії, оцінюються судом критично.

При цьому, відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, підставою для повідомлення про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший може бути виключно рішення, прийняте з цього питання.

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечується ГУ ПФУ, на заяву позивача про перехід на інший вид пенсії відповідачем не було прийнято жодного рішення, передбаченого пунктом 4.3. Порядку №22-1, а лише листом від 13.08.2020 №10604-9566/В-02/8-0300/20 останній повідомив позивача про відсутність законних підстав для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першої статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено повноваження суду при вирішенні справи, зокрема, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи те, що ГУ ПФУ за наслідками розгляду заяви позивача про перехід на інший вид пенсії не було прийнято жодного рішення, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку, що належним та ефективним захистом прав, свобод та інтересів позивача при вирішенні даної справи буде прийняття рішення про часткове задоволення позову шляхом визнання бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення з розгляду заяви позивача від 16.07.2020 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» протиправною, зобов`язання відповідача повторно розглянути вказану заяву та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду у даній справі.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, сплачений квитанцією від 27.08.2020 в сумі 840,80 грн., пропорційно до задоволених вимог в розмірі 420,40 грн.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо неприйняття рішення з розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.07.2020 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2020 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду у даній справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код 13358826).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич