Справа № 9901/537/19
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 9901/537/19

Провадження № 11-1238заі19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Князєва В. С.,

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Пророка В. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

за участю секретаря судового засідання Біляр Л. В.,

представника відповідача - Цуцкірідзе І. Л.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 листопада 2019 року (судді Кашпур О. В., Бевзенко В. М., Смокович М. І., Радишевська О. Р., Уханенко С. А.) в адміністративній справі № 9901/537/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, і

ВСТАНОВИЛА:

1. У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про відмову задовольнити її заяву про відставку судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення ВРП від 12 вересня 2019 року № 2426/0/15-19 «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у відставку» (далі - Рішення ВРП);

- зобов`язати ВРП розглянути заяву від 24 липня 2019 року про звільнення з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у відставку з урахуванням стажу, передбаченого, у тому числі і статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII у редакції від 05 серпня 2018 року (зміни внесені Законом № 2447-VIII, який набрав чинності 05 серпня 2018 року).

Вимоги мотивує тим, що у зв`язку із прийняттям Закону України від 07 червня 2018 року № 2447-VIII «Про Вищий антикорупційний суд» (далі - Закон № 2447-VIII), який набрав чинності 05 серпня 2018 року, і яким унесено зміни до статті 137 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), вона має необхідний стаж роботи, який дає право на відставку. Станом на 12 вересня 2019 року (дату прийняття ВРП Рішення) ОСОБА_1 мала стаж роботи 20 років 1 місяць 16 днів, а саме: 12 років 6 місяців 26 днів на посаді судді; 4 роки 6 місяців 20 днів на посаді помічника прокурора міста Лозова; 3 роки, додатково, досвіду роботи адвокатом - членом Харківської обласної колегії адвокатів. Вважає, що рішення відповідача в частині відмови в зарахуванні додатково трьох років до стажу роботи, що дає право на відставку, періоду роботи адвокатом - членом Харківської обласної колегії адвокатів, є протиправним, оскільки порушує принцип рівності громадян перед законом, є дискримінаційним та таким, що порушує її права.

2. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 05 листопада 2019 року позов задовольнив частково.

Скасував рішення ВРП від 12 вересня 2019 року № 2426/0/15-19 «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у відставку».

Зобов`язав ВРП повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 липня 2019 року про звільнення її з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у відставку з урахуванням стажу, передбаченого статтею 137 Закону № 1402-VIII у редакції від 05 серпня 2018 року.

У решті позовних вимог відмовив.

Суд виходив із того, що ВРП тим, що не зарахувала до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи в галузі права, хибно витлумачила статтю 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) та абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Вимоги про визнання протиправною відмову ВРП задовольнити заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у відставку суд першої інстанції залишив без задоволення, оскільки вирішив, що такі дії охоплюються задоволеними вимогами про скасування Рішення ВРП і тому окремому розгляду не підлягають.

3. ВРП не погодилася з таким рішенням та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Прохання аргументує тим, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, коли ухвалював рішення від 05 листопада 2019 року, чинив усупереч вимогам матеріального права і протиправно втрутився у дискреційні повноваження ВРП.

Переконує, що рішення ВРП від 12 вересня 2019 року № 2426/0/15-19 є таким, що прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вважає помилковим і безпідставним твердження позивачки, що на підставі частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи, який дає право судді на відставку, підлягає зарахуванню робота на посаді члена Харківської обласної колегії адвокатів в юридичній консультації Лозівського району Харківської області, оскільки зазначена норма є спеціальною та спрямована на покращення становища осіб, які на момент призначення на посаду судді вперше не мали стажу роботи на передбачених частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ) посадах, що був необхідний для здобуття суддівської професії.

На момент розгляду заяви про звільнення у відставку позивачка мала стаж роботи на посаді судді менше двадцяти років [4 роки 6 місяців 20 днів - період роботи на посаді помічника прокурора міста Лозова із жовтня 1983 року по травень 1988 року; 12 років 6 місяців 26 днів - період роботи на посаді судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області з лютого 2007 року по грудень 2014 року; період роботи на посаді судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова з грудня 2014 року до 12 вересня 2019 року (дати прийняття ВРП Рішення)], а відтак ВРП обґрунтовано відмовила ОСОБА_1 у звільненні з посади судді.

Матеріали та документи наявні у ВРП не давали змоги зарахувати позивачці до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково три роки роботи в галузі права як мінімальний стаж для набуття суддею права для призначення на посаду судді (робота на посаді члена Харківської обласної колегії адвокатів в юридичній консультації Лозівського району Харківської області), оскільки вже зарахувала їй стаж роботи на посаді помічника прокурора міста Лозова. Робота адвокатом на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді чинним законодавством не визначалася як стаж, що дає право на відставку.

Наголошує, що право на зарахування стажу роботи в галузі права тривалістю три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України «Про статус суддів» на день їх обрання. Саме така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

4. У судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, послалася на наведені в ній аргументи й просила її задовольнити.

5. Велика Палата Верховного Суду заслухала пояснення сторін, дослідила матеріали справи, зважила на письмові звернення до суду, що стосуються суті спору, і дійшла висновку про таке.

6. Фактичні обставини, які встановив суд у цій справі, можна викласти таким чином.

Президент України Указом від 24 січня 2007 року № 40/2007 «Про призначення суддів» призначив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаду судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області строком на п`ять років.

Верховна Рада України Постановою від 09 лютого 2012 року № 4375-VI «Про обрання суддів» обрала ОСОБА_1 на посаду судді названого суду безстроково.

Президент України Указом від 06 листопада 2014 року № 853/2014 перевів ОСОБА_1 на роботу на посаду судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова.

29 липня 2019 року до ВРП надійшла заява позивачки про звільнення з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України. До заяви її авторка додала копію паспорта громадянина України, копію трудової книжки, копію актів про призначення, обрання та переведення судді на посаду, біографічну довідку, видану керівником апарату Орджонікідзевського районного суду міста Харкова, копію диплома про вищу освіту.

Згідно з біографічною довідкою позивачки, стаж її роботи, який зараховується до стажу роботи на посаді судді, складає 20 років 00 місяців 00 днів, зокрема:

- жовтень 1983 року - травень 1988 року - помічник Прокурора м. Лозова Прокуратури Харківської області;

- травень 1988 року - лютий 2007 року - член Харківської обласної колегії адвокатів в юридичній консультації Лозівського району Харківської області (стаж роботи на посаді судді становить, з урахуванням трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право для призначення на посаду судді);

- лютий 2007 року - грудень 2014 року - суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області;

- грудень 2014 року - до цього часу - суддя Орджонікідзевського районного суду міста Харкова.

22 серпня 2019 року за результатами розгляду заяви та доданих до неї матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у відставку, член ВРП Говоруха В. І. склав висновок, у якому вказав, що позивачка не має необхідного для звільнення у відставку стажу роботи на посаді судді, тому не може бути звільнена з посади судді у відставку.

12 вересня 2019 року ВРП прийняла рішення № 2426/0/15-19, яким відмовила у задоволенні заяви про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у відставку у зв`язку з недостатністю стажу роботи, що дає право на відставку (17 років 1 місяць 16 днів з урахуванням часу роботи на посаді помічника прокурора міста Лозова (4 роки 6 місяців 20 днів)).

Відповідач відмовив у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково три роки роботи в галузі права як мінімальний стаж для набуття суддею права для призначення на посаду судді (робота на посаді члена Харківської обласної колегії адвокатів в юридичній консультації Лозівського району Харківської області), оскільки позивачці вже зараховано стаж роботи на посаді помічника прокурора міста Лозова.

ВРП із посиланням на абзац четвертий пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, частину четверту статті 43 Закону № 2862-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII, абзац другий статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року № 584/95 (далі - Указ Президента України № 584/95) вказує, що період роботи позивачки адвокатом не може бути зараховані їй до стажу, що дає право на відставку судді, оскільки на день обрання ОСОБА_1 суддею, робота на зазначених посадах не визначалася як стаж, що дає право на відставку судді.

Позивачка не погодилася з таким рішенням ВРП, вважає його протиправним і таким, що порушує її права та інтереси, тому оспорила його до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції шляхом подання адміністративного позову.

7. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підстави та порядок звільнення судді визначено Конституцією України, Законом № 1402-VIII та Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).

Пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України визначено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є підставою для звільнення судді.

На підставі статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.

Статтею 116 Закону № 1402-VIII, зокрема, передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Частинами першою та четвертою статті 55 Закону № 1798-VIII установлено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП. За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.

8. Як установив суд першої інстанції, 24 липня 2019 року позивачка подала до ВРП заяву про звільнення у відставку на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

ВРП рішенням від 12 вересня 2019 року № 2426/0/15-19 відмовила ОСОБА_1 у звільненні з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова.

Приписами частини першої статті 57 Закону № 1798-VIII передбачено, що рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.

Із оскарженого рішення ВРП від 12 вересня 2019 року № 2426/0/15-19 вбачається, що ОСОБА_1 відмовили у звільненні з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у відставку, оскільки загальний стаж роботи позивачки, що дає право на відставку, становить менше двадцяти років, передбачених законодавством України.

9. Відповідно до частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

У зв`язку з прийняттям Закону України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону 2447-VIII, який набрав чинності 05 серпня 2018 року, статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (доповнено згідно із Законом № 1798-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-XII, чинного на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді, було визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

У частині першій статті 7 Закону № 2862-XII було передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Отож, якщо виходити із законодавчих положень частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII у поєднанні з положеннями абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, вдаючись до системного, об`єктивного та цільового їхнього трактування, то можна дійти висновку про те, що відповідно до законодавства, яке діяло на день зайняття громадянином України посади судді вперше, час роботи в галузі права, який є однією з необхідних умов для того, щоб бути рекомендованим на посаду судді, незалежно від тривалості цього стажу та виду діяльності, не зараховувався до стажу роботи на посаді судді. Строк роботи в галузі права та належність певної роботи (діяльності) до роботи в галузі права мали значення лише для реалізації права на зайняття судової посади. Відповідно до закону, який регулював питання стажу роботи судді на час зайняття суддівської посади вперше, до суддівського стажу мали зараховуватися передбачені в такому законі певні види роботи (професійної діяльності) у разі дотримання встановленої законом умови, за яких робота не на посаді судді прирівнюється до суддівської діяльності. Інакше кажучи, якщо особа, яка працювала на посаді судді, мала необхідний стаж роботи в галузі права - чи то на посаді прокурора і слідчого, чи адвоката, чи займалася науковою діяльністю у відповідній науковій установі тощо, то такий стаж визнався необхідним для вирішення питання про призначення її на судову посаду, але воднораз не відносився до стажу роботи на посаді судді. Відповідно до закону був запроваджений підхід, за якого до стажу роботи на посаді судді зараховувався певний вид роботи (приміром робота на посадах прокурорів і слідчих), але якщо були дотримані передбачені законом умови, за яких строк роботи на не суддівській посаді має зараховуватися до роботи на посаді судді. Йдеться, зокрема, про дотримання передбаченої законом умови наявності в особи стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Натомість виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону № 1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стражів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді» треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи).

У законах, які в історичній ретроспективі регулювали питання призначення особи на посаду судді вперше, строки роботи (діяльності) на таких посадах, які передували і мали бути набуті до призначення на посаду, могли бути різні. Зокрема, відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-XII, яка визначала й надавала право ОСОБА_1 на призначення на посаду судді, цей строк визначався в межах «не менше ніж три роки» й при цьому не пов`язувався з проведенням конкурсних процедур.

Якщо профільний судоустрійний закон, який в історичному, часовому та сутнісному сенсах встановлював інші, відмінні від «не менш як три роки» строки стажу роботи в галузі права, необхідні для того, щоб бути рекомендованим на посаду судді, то тоді можуть застосовуватися строки, встановленні цим законом.

Однаковою мірою правила частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII мають застосовуватися й до ситуації, коли закон, що регулює питання стажу роботи на посаді судді, буде передбачати нові чи додаткові вимоги щодо виду і строку роботи (професійної діяльності) в галузі права як однієї з умов доступу до зайняття суддівської посади (приміром, призначення на посаду за результатами проведення конкурсних процедур) тощо.

10. У цій справі суд першої інстанції встановив, що Президент України Указом від 24 січня 2007 року № 40/2007 призначив позивачку на посаду судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області строком на п`ять років.

На дату розгляду ВРП заяви про звільнення з посади судді у відставку ОСОБА_1 мала стаж роботи на посаді судді 12 років 6 місяців 26 днів. У період з вересня 1986 року по червень 1991 року вона навчалася в Київському державному університеті імені Тараса Шевченка, після чого працювала в галузі права з липня 1991 року по травень 2008 року.

Окрім стажу роботи на посаді судді 12 років 6 місяців 26 днів, ВРП зарахувала ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку судді, період роботи на посаді помічника прокурора міста Лозової - 4 роки 6 місяців 20 днів, що загалом становить 17 років 1 місяць 16 днів. Але при цьому відповідач не зарахував ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку судді, три роки роботи в галузі права.

11. Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів», пункти 48,49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

12. На момент призначення позивачки на посаду судді Закон № 2862-ХІІ не передбачав зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, як і не передбачав цього Закон № 1402-VIII на дату набрання ним чинності.

Проте, як згадано вище, у зв`язку з прийняттям Закону № 2509-VIII, який набрав чинності 05 серпня 2018 року, статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (доповнено згідно із Законом № 1798-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення позивачки на посаду судді частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-ХІІ було визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.)

Частина перша статті 7 Закону № 2862-ХІІ (чинна на момент призначення позивачки на посаду судді) визначала, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

13. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що системний аналіз статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави вважати, що у зв`язку з набранням чинності Законом № 2447-VIII, яким унесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

14. У вимірі встановлених обставин справи та нормативного регулювання спірних правовідносин Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції дійшов слушного висновку про необхідність зарахування до стажу роботи позивачки на посаді судді також її стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права (член Харківської обласної колегії адвокатів в юридичній консультації Лозівського району Харківської області з травня 1988 року до лютого 2007 року), вимога щодо якого визначена частиною першою статті 7 Закону № 2862-ХІІ, тобто трьох років.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19 (провадження № 11-882заі19). Зокрема, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону № 1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами.

15. Частина друга статті 137 Закону № 1402-VIII прийнята на покращення соціального захисту суддів як висококваліфікованих фахівців та підвищення їх соціального захисту і передбачає додаткову можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а не альтернативну можливість вибору стажу, адже в абзаці четвертому пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

У нашому випадку позивачці до стажу роботи на посаді судді та стажу роботи на посаді помічника прокурора, оскільки наявний стаж роботи на посаді судді не менше 10 років, необхідно зарахувати три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався статтею 7 Закону № 2862-ХІІ (чинною на момент призначення позивачки на посаду судді).

16. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

17. Міркування і твердження відповідача в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Отже, апеляційну скаргу ВРП слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 листопада 2019 року - без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 266, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя залишити без задоволення.

Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Князєв

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко

Т. О. Анцупова Л. М. Лобойко

В. В. Британчук В. В. Пророк

Ю. Л. Власов О. М. Ситнік

Д. А. Гудима О. С. Ткачук

Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич

О. С. Золотніков О. Г. Яновська