Справа № 140/14560/20
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року ЛуцькСправа № 140/14560/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області, відповідач, пенсійний орган) про визнання протиправними дій в частині призначення пенсії по інвалідності, зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу період роботи грудень 2010 року, з червня 2015 року по вересень 2018 року на ДП «Шахта №1 «Нововолинська» та призначити і виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року №345-VI з 21 вересня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області та з 21 вересня 2020 року отримує пенсію по інвалідності, призначену у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та поданих до пенсійного органу документів убачається, що з 02 вересня 2002 року по 28 вересня 2018 року він безперервно здійснював трудову діяльність у ДП «Шахта №1 «Нововолинська» на посаді гірника підземного 3 розряду з повним робочим днем під землею та його пільговий стаж за Списком №1 становить 16 років 26 днів, однак відповідач в добровільному порядку не призначає пенсію за престижністю шахтарської праці.

Позивач уважає, що такими діями відповідач порушив його права, з огляду на що просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 28 жовтня 2020 року №0300-0802-7/35521, який подано до суду 02 листопада 2020 року, позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 10 вересня 2020 року звернувся із заявою про призначення пенсії у зв`язку із інвалідністю згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі якої йому була призначена пенсія з дня встановлення інвалідності.

Вказує, що під час призначення пенсії положення статті 8 Закону України «Про підвищення престижності праці» не застосовувалися, оскільки згідно даних персоніфіковано обліку відсутня інформація про сплату внесків за період роботи позивача за грудень 2010 року та з червня 2015 року по вересень 2018 року у ДП «Шахата №1 «Нововолинська», а відтак немає підстав для зарахування страхового стажу позивача за спірний період згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням наведеного представник ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області просить в задоволенні позову відмовити повністю (арк. спр. 25-26).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)(арк. спр. 22).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 27 серпня 2020 року №162, 25 серпня 2020 року проведено первинний огляд ОСОБА_1 , за наслідками якого останньому встановлена третя група інвалідності з 18 серпня 2020 року. Причиною встановлення інвалідності зазначено професійне захворювання (арк. спр. 45 зворот.).

Позивач 10 вересня 2020 року звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності (арк. спр. 30 зворот.)

Рішенням ГУ Пенсійного фонду України у Волинській від 11 вересня 2020 року №57 на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності на період з 18 серпня 2020 року по 31 серпня 2021 року.

При призначенні вказаної пенсії пенсійним органом обраховано стаж роботи: загальний страховий стаж - 52 роки 4 місяці 17 днів, у тому числі страховий стаж до 01 січня 2004 року - 11 років, 9 місяців, 24 дні; страховий стаж після 01 січня 2004 року - 13 років 14 днів; додаткові роки за списком 1 - 12 років, додатковий стаж - 15 років, 6 місяців, 9 днів, у тому числі робота за списком №1 - 12 років 8 місяців (арк. спр. 27).

Як убачається із матеріалів пенсійної справи перерахунок пенсії позивача проводився 21 вересня 2020 року з підстав уточнення показників середньої заробітної плати (арк. спр. 30).

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 в період з з 02 вересня 2002 року по 29 серпня 2018 року працював на ДП «Шахта №1 «Нововолинська» на посаді гірника підземного 3 розряду з повним робочим днем під землею (арк. спр. 13-14, 35-37).

Згідно довідки ДП «Шахта №1 «Нововолинська» від 28 серпня 2020 року №129 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній позивач працював на ДП «Шахта №1 «Нововолинська» повний робочий день під землею, зокрема: за період з 02 вересня 2002 року (наказ від 09 вересня 2002 року №76/вк) по 30 вересня 2002 року (наказ від 30 вересня 2002 року №82/вк виконувались курси з відривом від виробництва за професією підземного гірника, що передбачено Списком №1, розділ 1, підрозділ 1 а 1010100а згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162; за період з 30 вересня 2002 року (наказ від 30 вересня 2002 року №82/вк) по 18 жовтня 2002 року (наказ від 18 жовтня 2002 року №89/вк виконувалась виробнича практика за посадою учень гірника підземного, зарахований на робоче місце, з виплатою заробітної плати, що передбачено Списком №1, розділ 1, підрозділ 1 а 1010100а згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162; за період з 18 жовтня 2002 року (наказ від 18 жовтня 2002 року №89/вк) по 01 червня 2015 року (наказ від 01 червня 2015 року №70/вк) виконував підземні роботи на посаді підземного гірника, що передбачено, Списком №1, розділ 1, підрозділ 1 а поз. 1.1а згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36; за період з 02 червня 2015 року (наказ від 02 червня 2015 року №1/вк) по 28 вересня 2018 року (наказ від 27 вересня 2018 року №100/вк) виконував підземні роботи на посаді підземного гірника, що передбачено Списком №1, розділ 1, підрозділ 1 а поз. 1.1а згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461 (арк. спр. 9, 37 зворот.-38).

Крім того, матеріали справи містять витяги з наказів по ДП «Шахта №1 «Нововолинська» «Про результати проведення атестації робочих місць» від 11 червня 2004 року №53, від 11 червня 2009 року №103, від 22 лютого 2000 року №33, від 05 лютого 2010 року №33 та від 05 лютого 2015 року №40 (арк. спр. 10-12, 38 зворот.-40).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з положеннями статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено такий вид трудової пенсії як за вислугу років.

Отже, з вищенаведеного можна дійти висновку, що законодавством передбачено лише 4 види пенсій.

Відповідно до статті Закону №1788-ХІІ, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Умови призначення пенсії по інвалідності визначені статтею 30 Закону №1058-IV.

Так, частинами першою-третьою статті 30 Закону №1058-IV передбачено, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до частини першої статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:

За приписами частини першої статті 33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Отже, величина пенсійних виплат для осіб з інвалідністю 1, 2 і 3 груп визначається в процентному співвідношенні пенсії за віком.

Пунктом 2 частини першої статті 45 Закону №1058-IV передбачено, пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Аналогічні норми містяться і у статті 6 Закону №1788-ХІІ, відповідно до якої особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Таким чином, статтею 10 Закону №1058-IV гарантовано особі право вибору пенсійних виплат та передбачено право особи, яка має одночасно право на різні види пенсії, самостійно обирати один з видів, а також переводитись з одного виду пенсії на інший

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати протиправними дії ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області в частині призначення йому пенсії по інвалідності та зобов`язати відповідача призначити і виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Разом з тим, відповідно до заяви від 10 вересня 2020 року, поданої ОСОБА_1 до пенсійного органу, позивач просив про призначення пенсії по інвалідності та за результатами розгляду вказаної заяви саме такий вид пенсії йому і виплачується.

За приписами частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначений Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 1.5. Порядку №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктом 1.7. Порядку №22-1 передбачено, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно пункту 2.8 Порядку №22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1. Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Нормами пункту 4.3 Порядку №22-1 визначено, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

З аналізу наведених норм слідує, що у разі виникнення у громадянина права на різні види пенсій він може обрати на свій розсуд найбільш вигідний для нього вид пенсії та переведенням з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону №1058-IV та статтею 2 Закону №1788-XII.

Відтак, у спірному випадку мова йде про переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії - по інвалідності, на інший вид пенсії - за віком.

Поряд з цим, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для проведення перерахунку пенсії є заява встановленого зразка, а також додані до неї документи, які підтверджують право на такий перерахунок, надані до органу Пенсійного фонду України в установленому чинним законодавством порядку

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься лише заява позивача від 10 вересня 2020 року за формою (додатком 3) Порядку №22-1 про призначення пенсії по інвалідності, на підставі якої така пенсія власне і була призначена позивачу пенсійним органом, а відтак ОСОБА_1 реалізував своє право на вибір виду пенсії.

Поряд з цим суд зауважує, що кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії.

Позивачем не доведено та в матеріалах пенсійної справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою про переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, як і докази відмови у призначені і виплаті йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Надані представником відповідача пояснення також не містять посилання на рішення територіального органу Пенсійного фонду - суб`єкта владних повноважень, яке прийняте в межах чинного законодавства про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший.

З урахуванням наведеного, на думку суду, відсутні правові підстави визнавати протиправними дії ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області в частині призначенні пенсії по інвалідності, оскільки у поданій заяві від 10 вересня 2020 року позивач просив пенсійний орган про призначення саме такого виду пенсії.

Також суд звертає увагу, що відповідно до статті 34 Закону №1788-ХІІ, пенсія по інвалідності призначаються на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Згідно статті 22 Закону №1788-ХІІ, пенсії за віком призначаються довічно, незалежно від стану здоров`я.

У даному випадку, з урахуванням акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 27 серпня 2020 року №162, ОСОБА_1 пенсія по інвалідності була призначена з 18 серпня 2020 року по 31 серпня 2021 року, натомість позивач просить призначити йому пенсію за віком, яка призначається довічно.

Поряд з цим, на момент звертання позивача із заявою про призначення пенсії йому виповнилася 44 повних роки, натомість відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З огляду на зазначене та з урахуванням того, що із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» ОСОБА_1 до пенсійного органу не звертався та у виплаті такої пенсії відповідач не відмовляв, позовні вимоги про зобов`язання призначити і виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року №345-VI з 21 вересня 2020 року є передчасними та до задоволення не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу позивача період роботи грудень 2010 року та з червня 2015 року по вересень 2018 року на ДП «Шахта №1 «Нововолинська» суд зазначає наступне.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частинами другою, третьою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року (частина третя статті 24 Закону №1058-IV в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII застосовується з 01 жовтня 2017 року).

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування (частина перша статті 21 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону №1058-IV.

Частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою, дванадцятою статті 20 Закону №1058-IV встановлено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Як установлено судом із рішення ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області від 11 вересня 2020 року №57 про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності при обрахуванні стажу роботи пенсійним органом, у тому числі враховано додатковий стаж роботи за списком №1 - 12 років 8 місяців, натомість у поданій позовній заяві позивач стверджує, що його пільговий стаж за Списком №1 становить 16 років 26 днів.

У відзиві на адміністративний позов від 28 жовтня 2020 року №0300-0802-7/35521 представник відповідача повідомив, що під час призначення пенсії положення статті 8 Закону України «Про підвищення престижності праці» не застосовувалися, оскільки згідно даних персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату внесків за період роботи позивача за грудень 2010 року та з червня 2015 року по вересень 2018 року у ДП «Шахата №1 «Нововолинська», а відтак немає підстав для зарахування страхового стажу позивача за спірний період згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, спір щодо зарахування вказаних вище періодів роботи до пільгового стажу існує виключно з підстав відсутності у відповідача інформації щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач у вказані періоди працював на ДП «Шахта №1 «Нововолинська» на посаді гірника підземного 3 розряду повний робочий день під землею, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та довідкою ДП «Шахта №1 «Нововолинська» від 28 серпня 2020 року №129 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів.

Як убачається із індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за період роботи грудень 2010 року та з червня 2015 року по вересень 2018 року (арк. спр. 15-18) останньому була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися та сплачувалися страхові внески, тому у відповідача були відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача вказані періоди його роботи та не враховувати ці періоди як пільговий стаж для вирішення питання про призначення відповідної пенсії.

На переконання суду, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Суд зазначає, що фактично внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача такого періоду роботи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року по справі №535/1031/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, встановлених обставин справи, перевірених письмовими доказами та виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправною бездіяльність ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи грудень 2010 року та з червня 2015 року по вересень 2018 року на ДП «Шахта №1 «Нововолинська» та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи грудень 2010 року та з червня 2015 року по вересень 2018 року на ДП «Шахта №1 «Нововолинська». У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що за подання адміністративного позову у даній справі позивач згідно із квитанцією від 28 вересня 2020 року сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) (арк. спр. 5-6).

Оскільки суд задовольняє позов частково, то на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи грудень 2010 року та з червня 2015 року по вересень 2018 року на ДП «Шахта №1 «Нововолинська».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи грудень 2010 року та з червня 2015 року по вересень 2018 року на ДП «Шахта №1 «Нововолинська».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2020 року.