Справа № 320/4557/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року № 320/4557/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України, у якому просить суд:

- визнати дії суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної гвардії України щодо відмови виплати одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену ст. 15 Закону № 2011-XII, в розмірі 50% грошового забезпечення із розрахунку за 15 повних календарних років служби ОСОБА_1 протиправними;

- зобов`язати Головне управління Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену ст. 15 Закону № 2011-XII, в розмірі 50% грошового забезпечення за 15 повних календарних років службу з урахуванням вже виплаченої суми.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначила, що після звільнення з військової служби вона має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (15 років). Однак, їй виплачено грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% грошового забезпечення за період 5-ти календарних років без врахування періоду попередньої служби.

30.06.2020 на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позивач набувала право на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби в органах внутрішніх справ України.

У відповідь на відзив позивач зазначила, що грошову допомогу при попередньому звільненні не отримувала, також довідкою з Попаснянського РВ ГУ МВС України підтверджено відсутність права на отримання грошової допомоги при звільненні.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходила службу у Попаснянському РВ ГУ МВС України у Луганській області з 17.04.2001 по 12.04.2011.

Наказом Управління МВС України в Луганській області №111/о/с від 12.04.2011 майора міліції ОСОБА_1 звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил за п.64 «ж» (за власним бажанням) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

З 22.04.2014 по 27.01.2020 ОСОБА_1 проходила службу в Головному управлінні Національної гвардії.

Відповідно до витягу із Наказу командувача Національної гвардії України від 27.07.2020 №19, ОСОБА_1 звільнено у відставку за станом здоров`я та направлено для взяття на військовий облік до Солом`янського РВК міста Києва.

У лютому 2020 року позивач звернулася до командувача Національної гвардії України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги за період служби 15 років.

Однак, відповідач листом від 12.03.2020 №27/32/4-Т-242 повідомив позивачу про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги із розрахунку за 15 років служби.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» ( далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Так, ч 2 ст. 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув у відповідності до ст.15 Закону України № 2011-ХІІ, що не заперечується відповідачем.

Частиною 2 ст. 15 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абз. 6 п. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

В листі ГУ Національної гвардії України від 12.03.2020 №27/32/4-Т-242 зазначено, що ОСОБА_1 при попередньому звільненні зі служби в органах внутрішніх справ України набула право на отримання одноразової грошової допомоги, отже їй проведено виплату грошової допомоги з дня останнього зарахування на службу без врахування періоду попередньої служби.

Суд критично ставиться до викладеного, оскільки довідкою Попаснянського РВ ГУ МВС України у Луганській області від 13.12.2019 №49/123 підтверджено, що за період проходження служби у Попаснянському РВ ГУ МВС України у Луганській області з 17.04.2001 по 12.04.2011 одноразова грошова допомога при звільненні не нараховувалась, не виплачувалася, так як згідно п. 10 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393 на момент звільнення вона не набула права на її отримання.

Таким чином, суд звертає увагу, що відповідач відмовляючи ОСОБА_1 посилається на обставини, що не відповідають дійсності.

ОСОБА_1 звільнено відповідно до пп. «б» п. 2ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 20.01.2020 №9 о/с у відставку за станом здоров`я.

За змістом п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується; які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

З аналізу ст. 15 Закону №2011-ХІІ та п.10 Постанови №393 слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

З аналізу зазначених норм суд робить висновок, що положеннями ст. 15 Закону №2011-ХІІ та п. 10 Постанови №393 встановлено виняток, за умови якого, повторно звільненій з військової служби особі, виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено з військової служби наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 20.01.2020 №9 о/с у відставку за станом здоров`я. Згідно якого вказано, що вислуга років позивача на військовій службі станом на 27.07.2020 становить у календарному 15 років 03 місяці 00 днів.

Вислуга років на момент звільнення позивача у 2011 році склала у календарному обчисленні 09 років 11 місяців 24 дні.

Відповідно до п. 10 Постанови №393( у редакції, чинній на день звільнення у 2011 році) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за власним бажанням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Відповідач зазначає, що на момент звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ позивач набувала права на отримання одноразової грошової допомоги.

Однак, як вбачається з довідки Попаснянського РВ ГУ МВС України у Луганській області №49/1239 від 13.12.2018 ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при звільненні не нараховувалась, не виплачувалась та зазначено, що на момент звільнення вона не набула такого права.

Суд наголошує, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, повинні містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

У даному випадку судом встановлено, що рішення суб`єкта владних повноважень не містить чіткого визначення підстав та мотивів для прийняття рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, що свідчить про його необґрунтованість і протиправність.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б твердження позивача. У той же час сукупність документів, наданих позивачем до матеріалів справи, свідчать про протиправність дій відповідача.

Отже, твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 повинні були здійснити виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25% за кожний повний календарний рік служби саме органи внутрішніх справ в особі Попаснянського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області є хибним.

Таким чином, як виняток факт ненабуття позивачем права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні може надавати останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років.

Відтак, позивач, при повторному звільнені зі служби за станом здоров`я мав право, як виняток, на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням вислуги років при попередньому звільненні.

Отже, відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову допомогу з урахуванням періоду попередньої служби.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду, позивач судовий збір не сплачувала, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255, 291 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Національної гвардії України щодо відмови виплати одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену ст. 15 Закону № 2011-XII, в розмірі 50% грошового забезпечення із розрахунку за 15 повних календарних років служби ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену ст. 15 Закону № 2011-XII, в розмірі 50% грошового забезпечення за 15 повних календарних років службу з урахуванням вже виплаченої суми.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.