Справа № 640/12115/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 листопада 2020 року справа №640/12115/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ДАБЛ-Ю НЕТ ЮКРЕЙН» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ДАБЛ-Ю НЕТ ЮКРЕЙН»)
доКиївської міської державної адміністрації (далі по тексту - відповідач, КМДА)
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині порушення Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», зокрема порушення строків на приведення діяльності у відповідність до вказаного Закону та не прийняття відповідного рішення про встановлення плати за доступ до об`єктів інфраструктури комунальної власності згідно з відповідними методиками визначення плати за доступ; 2) зобов`язання відповідача прийняти рішення про встановлення плати за доступ до об`єктів інфраструктури комунальної власності згідно з відповідними методиками визначення плати за доступ
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність бездіяльності відповідача в частині порушення Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», яка полягає у порушенні законодавчо встановлених строків на приведення діяльності у відповідність до вказаного Закону та не прийняття відповідного рішення про встановлення плати за доступ до об`єктів інфраструктури комунальної власності згідно з відповідними методиками визначення плати за доступ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2019 року адміністративну справу №640/12115/19 прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про незгоду із позовними вимогами, оскільки у розумінні положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» КМДА не наділена повноваженнями вирішувати питання встановлення плати за доступ до об`єкта будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності; матеріали справи не містять доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо організації недискримінаційного доступу, зокрема позивача до інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності на договірній основі з підприємствами, на балансі яких перебуває ця інфраструктура; оскільки законодавець не встановив імперативної норми в частині строків приведення своїх рішень у відповідність до Закону, відповідач не порушив строки на приведення діяльності у відповідність до вказаного Закону шляхом не прийняття відповідного рішення про встановлення плати за доступ до об`єктів інфраструктури комунальної власності згідно з відповідними методиками визначення плати за доступ.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач наділений повноваженнями на вирішення питань щодо встановлення плати за доступ до об`єкта будівництва.

На спростування доводів щодо відсутності доказів звернення до підприємств та отриманні відмов, позивач надав копію відмови позивачу у доступі до будинкових розподільних мереж Інтернет. На думку позивача, відповідач порушив принцип верховенства права шляхом неприведення своїх рішень у відповідність із Законом України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

У запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначив, що вирішення питань встановлення плати за доступ до об`єкта будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності відповідно до Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» належить до повноважень Київської міської ради, а не КМДА. Долучений позивачем лист щодо відмови у доступі до будинкових розподільних мереж Інтернет не стосується спірних відносин, оскільки позивачу відмовлено у наданні доступу до об`єктів комунальної власності, які знаходяться на балансі інших комунальних підприємств; повторно зазначено про відсутність у тексті Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» імперативної норми в частині строків приведення своїх рішень у відповідність до Закону.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Представник позивача звернувся до КМДА із адвокатським запитом від 05 червня 2019 року вих. №05.06.19, у якому просив надати копію рішення про встановлення плати за доступ до об`єкта будівництва з метою розвитку телекомунікаційних мереж, відповідно до Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж»; у разі відсутності такого рішення позивач просив негайно вжити невідкладних заходів на виконання пункту 57 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та прийняти відповідне рішення про встановлення плати за доступ до об`єкта будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності відповідно до Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

Департамент економіки та інвестицій Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у листі від 10 червня 2019 року №050/22-3438 «Про плату за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу» за дорученням першого заступника голови КМДА за наслідками розгляду адвокатського запиту позивача повідомив, що на даний час уповноваженими структурними підрозділами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та відповідними комунальними підприємствами проводиться робота щодо визначення розмірів плати за доступ та розроблення проекту рішення Київської міської ради про встановлення плати за доступ до інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини між власниками інфраструктури об`єкта доступу всіх форм власності та замовниками, що виникають при доступі до інфраструктури відповідного об`єкта доступу.

Відповідно до пункту підпункту 1 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» вирішено внести зміни до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»:

а) частину першу статті 26 доповнити пунктом 57 такого змісту: « 57) встановлення плати за доступ до об`єкта будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності відповідно до Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж»;

б) у частині першій статті 30: пункт «а» доповнити підпунктом 18 такого змісту: «18) організація недискримінаційного доступу операторів та провайдерів телекомунікацій, уповноважених ними осіб до інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності на договірній основі з підприємствами, на балансі яких перебуває ця інфраструктура»; пункт «б» доповнити підпунктом 13 такого змісту: «13) здійснення контролю за дотриманням підприємствами комунальної власності вимог законодавства щодо забезпечення на договірній основі безперешкодного доступу операторів та провайдерів телекомунікацій, уповноважених ними осіб до інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі, що перебуває у них на балансі, а також за правильністю обрахування плати за доступ. Виконавчим органам сільських, селищних, міських рад забороняється делегування цих повноважень з контролю суб`єктам господарювання».

У пункті 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» рекомендовано зокрема органам місцевого самоврядування у тримісячний строк з дня опублікування цього Закону привести свої рішення у відповідність із цим Законом.

Наведене свідчить, що Закон України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» не встановлює для органів місцевого самоврядування обов`язку щодо приведення своїх рішень у відповідність із цим Законом, а лише рекомендує.

Відповідно до пункту 57 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення плати за доступ до об`єкта будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності відповідно до Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

Згідно з пунктом 18 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація недискримінаційного доступу операторів та провайдерів телекомунікацій, уповноважених ними осіб до інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності на договірній основі з підприємствами, на балансі яких перебуває ця інфраструктури.

За визначенням статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

Частина перша статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до частин другої та третьої статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Частина перша статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначає, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Стаття 20 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлює повноваження в галузі містобудування, житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, відповідно до яких місцева державна адміністрація:

1) організовує розробку та проведення експертизи містобудівної документації населених пунктів відповідно до державних норм і стандартів;

2) забезпечує організацію обслуговування населення підприємствами, установами та організаціями житлово-комунального господарства, зв`язку, телебачення, радіомовлення, торгівлі та громадського харчування, побутового і транспортного обслуговування незалежно від форм власності;

3) організовує роботу з атестації об`єктів, сертифікації продукції, робіт і послуг підприємств і організацій житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування населення;

4) організовує охорону, реставрацію та використання пам`яток архітектури і містобудування, палацово-паркових, паркових та історико-культурних ландшафтів;

5) розробляє та затверджує схеми санітарного очищення в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці та організовує окреме збирання побутових відходів, інших видів відходів як вторинної сировини;

6) погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій», щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини;

7) здійснює заходи щодо ведення в установленому порядку єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов;

8) здійснює управління автомобільними дорогами загального користування місцевого значення в межах адміністративно-територіальної одиниці.

З наведеного вбачається, що в силу положень Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень місцевих державних адміністрацій, у тому числі і КМДА, не належить вирішення питань зі встановлення плати за доступ до об`єкта будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності відповідно до Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж». Вирішення зазначених питань належить до компетенції органів місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

Крім того, суд звертає увагу, що у межах спірних правовідносин у позивача відсутнє порушене право, як необхідна умова для задоволення позову.

Так, відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб`єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Відповідно на противагу вказаному вище, не порушують права чи інтереси ті дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які не впливають на суб`єктивні права та обов`язки особи, зокрема, ті, вчинення яких особа не вправі вимагати від суб`єкта владних повноважень.

У даному випадку право на захист виникає за умови доведення позивачем факту порушення його прав та законних інтересів вчиненими діями чи бездіяльністю відповідача.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий у відношенні будь-якої особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку суб`єкта владних повноважень.

При цьому, під порушенням прав і свобод фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин слід розуміти негативні наслідки, що були спричинені рішенням, діями чи бездіяльністю органів влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, позивач зазначає, що порушення його прав полягає в тому, що відповідачем порушено встановлені Законом України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», яка полягає у порушенні строків на приведення діяльності у відповідність до вказаного Закону та не прийняття відповідного рішення про встановлення плати за доступ до об`єктів інфраструктури комунальної власності згідно з відповідними методиками визначення плати за доступ.

Разом з тим, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що вказані обставини будь-яким чином впливають на права та інтереси позивача.

Суд не приймає до уваги в якості доказу копію листа Дирекції з розвитку телекомунікаційних мереж Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на підтвердження відмови позивачу у доступі до об`єктів інфраструктури комунальної власності, оскільки зазначеним листом повідомлено про відсутність права на укладення додаткових угод до чинних договорів про встановлення сервітуту, якими передбачається надання доступу до об`єктів комунальної власності, які знаходяться на балансі інших підприємств. Тобто, причиною відмови є не відсутність встановленої плати за доступ до об`єктів інфраструктури комунальної власності згідно з відповідними методиками визначення плати за доступ, а знаходження об`єктів комунальної власності на балансі інших підприємств.

У свою чергу наявна у справі копія листа виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 червня 2019 року №050/22-3438 не підтверджує протиправну бездіяльність у діях відповідача.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позовна заява не містить нормативного обґрунтування факту порушення чи обмеження прав та інтересів позивача з боку відповідача, як суб`єкта владних повноважень, зокрема не доведено, які негативні наслідки спричинені бездіяльністю відповідача, у зв`язку із чим, в межах спірних правовідносин не вбачається наявності порушеного права, як необхідної умови для задоволення позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не доведено вчинення з боку відповідача протиправної бездіяльності у відношенні ТОВ «ДАБЛ-Ю НЕТ ЮКРЕЙН», а тому позовні вимоги нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема, чи вчинені вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, та обґрунтовано.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «ДАБЛ-Ю НЕТ ЮКРЕЙН» не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «ДАБЛ-Ю НЕТ ЮКРЕЙН» відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАБЛ-Ю НЕТ ЮКРЕЙН» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 48А; ідентифікаційний код 40363082);

Київська міська державна адміністрація (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код 00022527).

Суддя В.А. Кузьменко