Справа № 340/1146/20
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 340/1146/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року в адміністративній справі №340/1146/20 (головуючий суддя першої інстанції Сагун А.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправними та зобов`язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 09.04.2020 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо невиплати йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку по виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 23.08.2019 року по 17.01.2020 року, виходячи з грошового забезпечення військовослужбовців за останні два місяці, періодом затримки виплати вважати період, починаючи з дня звільнення по день проведення виплати компенсації в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.08.2019 року за №183 його звільнено у запас за пп. «й» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 по справі №340/2348/19 зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. На виконання зазначеного рішення суду Військовою частиною НОМЕР_2 виплачено грошову компенсацію позивачу. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішень про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначається, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в письмовому провадженні повідомлені належним чином.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.08.2019 року за №183 ОСОБА_1 звільнено у запас за пп. «й» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.6).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року у справі №340/2348/19 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з листопада 2015 року по серпень 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.08.2019 року та зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (а.с.10-16)

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 по справі №340/2348/19 відповідачем 17.01.2020 року виплачено позивачу компенсацію за невикористанні календарні дні відпустки (а.с.8).

Вважаючи, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто період з 23.08.2019 року по 17.01.2020 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні вимог адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, то це питання повинно вирішуватись із застосуванням норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 року у справі № 806/1899/17 та від 31.05.2018 року у справі № 823/1023/16.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним зазначити, що за змістом статті 117 КЗпП України нею регулюються два випадки:

1. невиплата з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір

або

2. невиплата належних звільненому працівникові сум при наявності спору про їх розміри.

Оскільки виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є мірою відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником, то перелік випадків, за які така відповідальність застосовується, є вичерпним і не може бути розширений за рішенням суду.

Отже, статтею 117 КЗпП України не регулюються правовідносини, коли спірним є питання не розміру виплати, а самого права особи на певні виплати при звільненні.

Апеляційний суд вважає, що спір стосовно розміру належних працівникові для виплати сум і спір щодо права працівника на виплату йому певних сум не є тотожними, оскільки в першому випадку право працівника на певну категорію виплати (надбавка, компенсація, допомога) роботодавцем не оспорюється, а спірним є лише питання розміру такої виплати, в другому ж випадку спірним є саме питання, чи має право особа взагалі на певну виплату, а розмір такої зазвичай не є спірним, оскільки нарахування цієї виплати взагалі ще не здійснювалось.

При цьому, розмежування у статті 117 КЗпП України спорів про розмір виплати та про право на виплату є логічним з огляду на те, що за своєю правовою природою виплата середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є відповідальністю роботодавця за таку несвоєчасність, а частина 2 статті 117 КАС України на підтвердження цього містить посилання щодо необхідності встановлення у спірних відносинах вини роботодавця.

Як зазначалось вище, з такого визначення правової природи спірної виплати виходить у своїх постановах і Верховний Суд.

Отже, статтею 117 КАС України спірні правовідносини не регулюються, оскільки останні виникли не у зв`язку з розміром належних позивачу при звільненні сум, а у зв`язку зі спором стосовно самого права на виплату йому спірної компенсації за невикористану відпустку.

Також колегія суддів зазначає, що питання права військовослужбовця на виплату при звільненні грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку було спірним і неоднозначним по всій території України, що підтверджується розглядом Верховним Судом зразкової справи № 620/4218/18, предметом спору в якій і була вказана компенсація. Необхідність розгляду такого спору як зразкової справи була викликана неоднозначними положеннями законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та суперечливою судовою практикою з цього питання.

Зазначені обставини свідчать про те, що в день звільнення відповідачем не було виплачено позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій у зв`язку з тим, що за його переконанням позивач не мав законного права на виплату такої компенсації. Вирішення Верховним Судом зразкової справи з аналогічних правовідносин підтверджує їх спірний характер і об`єктивну наявність проблеми з цього питання на території всієї країни.

Отже, в даному випадку відсутня вина відповідача у невиплаті спірної компенсації в день звільнення.

Крім того, аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

При цьому незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Таке звернення має бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Саме такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних працівникові сум при звільненні.

В цьому випадку здійснений відповідачем розрахунок і виплата сум, належних позивачу при звільненні, останнім не оскаржувалися.

Позивач звертався до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (колишня ВЧ НОМЕР_2 ) з питання нарахування та виплати компенсації невикористаної відпустки, як учаснику УБД. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року у справі №340/2348/19 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (а.с.10-16)

Виплата за рішенням суду відбулась 17.01.2020 року.

Отже, спір щодо невиплаченої невикористаної відпустки, як учаснику УБД за 2015-2019 роки виник після звільнення позивача, а відповідно в момент звільнення позивача такого спору не існувало. Жодних доказів існування між сторонами спору щодо виплачених в момент звільнення сум позивачем судам обох інстанцій не надавалось.

Оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні суми був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах (щодо стягнення середнього заробітку на час затримки розрахунку при звільненні внаслідок не нарахування та не виплати під час звільнення індексації заробітної плати) викладено Верховним Судом України у постанові від 04.12.2019 року в справі № 825/742/16.

Такий правовий висновок враховується судом на підставі частини 5 статті 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі №810/451/17 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у вказаній справі спір не є аналогічним у справі, що розглядається.

Таким чином, апеляційній суд дійшов висновку, що по-перше, статтею 117 КЗпП України не передбачено виплату працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за наявності спору про право такого працівника на певні виплати при звільненні, по-друге, при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум взагалі був відсутній будь-який спір як щодо права позивача на певні виплати, так і про розмір якихось виплат, а тому в позові необхідно відмовити, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених зазначеним пунктом.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року в адміністративній справі №340/1146/20 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року в адміністративній справі №340/1146/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак