Справа № 640/14856/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Київ № 640/14856/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Глорія Джинс»
доГоловного управління ДПС у Луганській області, Державної податкової служби України
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області
провизнання протиправними і скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії
представники позивача - Бережна Т.В.;

учасників справи: відповідача 1 - Костенко М.А.;

відповідача 2 - Соболєва Ю.С.;

третьої особи - не з`явилися,

(у судовому засіданні 15.10.2020, відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством «Глорія Джинс» (далі - позивач, ПАТ «Глорія Джинс», Товариство) подано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва позов до Головного управління ДФС у Луганській області (надалі - відповідач 1, ГУ ДФС у Луганській області) та Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач 2, ДФС України), у якому просить позивач суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 07.12.2018 № 5 «Про списання помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені» щодо Публічного акціонерного товариства «Глорія Джинс»;

зобов`язати Головне управління ДФС у Луганській області внести зміни в інтегровану картку платника податків Публічного акціонерного товариства «Глорія Джинс» шляхом поновлення інформації про наявність надміру сплачених сум податку на прибуток підприємств у розмірі 61 586 139,65 грн.;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Луганській області щодо не підготовки висновку про повернення з бюджету сум надміру сплачених Публічним акціонерним товариством «Глорія Джинс» грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 61 586 139,65 грн. на поточний рахунок Публічного акціонерного товариства «Глорія Джинс» у банку та неподання його на виконання органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів;

зобов`язати Головне управління ДФС у Луганській області підготувати висновок про повернення з бюджету сум надміру сплачених Публічним акціонерним товариством «Глорія Джинс» грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 61 586 139,65 грн. на поточний рахунок Публічного акціонерного товариства «Глорія Джинс» у банку та подати його на виконання органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів;

визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 17217/7/99-99-07-02-03-17 від 31.05.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі, залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області до участі у справі в якості третьої особи, шо не заявляє самостійних вимог на предмет спору; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2019 здійснено заміну відповідачів правонаступниками: Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області на Головне управління ДПС у Луганській області, Державну фіскальну службу України на Державну податкову службу України; закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті у режимі відеоконференції у судовому засіданні 28.11.2019, в подальшому 06.02.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.02.2020 витребувано: у Публічного акціонерного товариства «Глорія Джинс»: інформацію (разом із документальним підтвердженням) щодо підстав виникнення надміру сплачених сум податку на прибуток підприємств за сумою 2200903,95 грн. - 29.11.2011, за сумою 5000000,00 грн. - 27.04.2012, за сумою 18922850,00 грн. - 31.07.2012, за сумою 3823280,00 грн. - 30.10.2012, за сумою 14834,50 грн. - 29.11.2012, за сумою 11966977,00 грн. - 30.11.2012, за сумою 867894,00 грн. - 01.02.2013, за сумою 6375336,00 грн. - 27.06.2013, за сумою 1273351,80 грн. - 31.07.2013, за сумою 981817,00 грн. - 02.09.2013, за сумою 1626605,40 грн. - 30.09.2013, за сумою 1440540,50 грн. - 29.11.2013, за сумою 1586185,30 грн. - 31.01.2014, за сумою 2676899,00 грн. - 02.04.2014, за сумою 2227856,40 грн. - 07.05.2014, за сумою 600808,60 грн. - 30.05.2014; від Головного управління ДПС у Луганській області та Державної податкової служби України: інформацію (разом із документальним підтвердженням) щодо підстав виникнення у позивача податкового боргу в загальній сумі 61584920,25 грн., в тому числі: з орендної плати з юридичних осіб в сумі 13955,92 грн. (по Станично-Луганському району) та 383269,03 грн. (по Жовтневому району м. Луганськ), податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 270514,18 грн., податку на додану вартість з ввезених товарів в сумі 20910167,30 грн., мита на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності в сумі 12089970,43 грн., антидемпінгового мита в сумі 27917043,39 грн. станом на 17.09.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2020 призначено справу до розгляду у судовому засіданні 17.03.2020 у режимі відеоконференції.

Вказаної дати розгляд справи було відкладено.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2020 витребувано: у Публічного акціонерного товариства «Глорія Джинс»: звітність з податку на прибуток підприємств (в копіях), на підставі показників якої здійснено сплату податкового зобов`язання згідно з банківськими виписками за 29.11.2011, 27.04.2012, 31.07.2012, 30.10.2012, 29.11.2012, 30.11.2012, 01.02.2013, 20.02.2013, 27.06.2013, 31.07.2013, 02.09.2013, 30.09.2013, 29.11.2013, 31.01.2014, 02.04.2014, 07.05.2014, 30.05.2014 з доказами подання такої звітності до контролюючого органу; пояснення разом із документальним підтвердженням сплати податкового зобов`язання, самостійно визначеного позивачем згідно із поданими звітними податковими деклараціями з плати за землю від 29.01.2014 № 903138545 та від 13.02.2014 № ; від Головного управління ДПС у Луганській області: докази направлення/вручення позивачу податкових повідомлень-рішень від 27.12.2016 форми «В1» № та форми «Р» № ; докази направлення/вручення позивачу податкових повідомлень-рішень форми «Р» № , № та № від 13.04.2017; копію акта перевірки від 30.03.2017 № 78/12-32-14-08/00308784 з доказами направлення/вручення позивачу; призначено справу до розгляду у режимі відеоконференції у судовому засіданні 18.06.2020, а в подальшому 13.08.2020 та 03.09.2020.

У судовому засіданні 03.09.2020 представники сторін були присутні, судом оголошено перерву у справі до 15.10.2020.

Призначеного дня в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов, за викладених у ньому підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Товариство вказує, що бездіяльність ГУ ДФС у Луганській області щодо неповернення переплати, рішення останнього про списання переплати та рішення ДФС України про результати розгляду скарги є протиправними, а відповідач-1 зобов`язаний повернути переплату позивачеві.

Представник відповідача 1 проти позову заперечує та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У відзивах на позовну заяву від 20.09.2019 та від 22.11.2019 ГУ ДПС у Луганській області зазначає про відсутність законних підстав як для повернення позивачу надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 61 586 139,65 грн., так і для підготовки висновку про повернення відповідних сум з бюджету на поточний рахунок у банку та подання його на виконання органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Вказує, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником заяви про таке повернення, чого не було зроблено в даному випадку, позивач з відповідною заявою до ГУ ДФС у Луганській області протягом 2017-2018 років не звертався. Також, посилається на наявність у Товариства підтвердженого інтегрованими картками податкового боргу в розмірі 61 584 920,25 грн.

ДПС України у поданому відзиві на адміністративний позов наголошує, що оскаржуване рішення від 31.05.2019 № 17217/7/99-9907-02-03-17 не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на його суб`єктивні права та обов`язки шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а відтак не порушує права та інтереси позивача, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених до відповідача 2.

Матеріали справи також містять пояснення третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, в яких остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність відомостей щодо бюджету, до якого зараховувались кошти, що унеможливлює визначення відповідного органу Казначейства, яким повинно здійснюватися повернення.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

09.04.2019 засобами поштового зв`язку позивачем направлено на адресу ГУ ДФС у Луганській області заяву від 08.04.2019 № 102 про продовження граничних строків подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань та повернення надміру сплачених грошових зобов`язань.

Листом від 25.04.2019 № 4012/10/12-32-50-02 відповідачем 1 повідомлено платника про залишення поданої ним заяви без задоволення з огляду на відсутність станом на дату надання відповіді надміру сплачених грошових зобов`язань по податку на прибуток приватних підприємств в інформаційній базі даних Державної фіскальної служби, з урахуванням прийнятого рішення від 07.12.2018 про списання помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань.

Наведене рішення контролюючого органу платник оскаржив до ДФС України.

Відповідну скаргу листом від 31.05.2019 № 17217/7/99-99-07-02-03-17 було направлено ГУ ДФС у Луганській області для опрацювання та виконання заходів згідно з вимогами чинного законодавства.

Відповідач 1 за результатами розгляду скарги повідомив позивача про відсутність підстав вважати дії ГУ ДФС у Луганській області щодо списання помилково та/або надміру сплачених сум платежів, що обліковуються в інтегрованій картці платника більше 1095 днів без руху (відсутні зменшення та нарахування зобов`язань або нарахування, які мають нульове значення, та сплата), за умови відсутності заяви платника про повернення таких сум по податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 61 586 139,65 грн. неправомірними (лист від 05.06.2019 № 5458/10/12-32-50-02).

Незгода з переліченими рішеннями суб`єктів владних повноважень - відповідачів у даній справі обумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (нижче - ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений статтею 56 ПК України, відповідно до приписів якої рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику; процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Як передбачено статтею 5 КАС України до адміністративного суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи інтерес, охоронюваний законом, порушено чи оспорюється.

Однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність факту порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас, рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги платника податків, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні наведеного пункту і не породжує правовідносин, які можуть бути предметом спору.

Отже, мотивація, спосіб її викладення, прийняття рішення в процесі адміністративного оскарження, визначеного нормами ПК України, є досудовим порядком вирішення спору, а тому не підлягає оцінці судом, відтак у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 31.05.2019 № 17217/7/99-99-07-02-03-17, прийнятого за результатами розгляду скарги на рішення ГУ ДФС у Луганській області від 25.04.2019 № 4012/10/12-32-50-02.

Надаючи оцінку правомірності списання помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені щодо Публічного акціонерного товариства «Глорія Джинс шляхом прийняття рішення від 07.12.2018 № 5 суд примічає наступне.

Згідно із підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України під податковим зобов`язанням розуміється сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пункту 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Як передбачено підпунктами 49.18.1 - 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Згідно із пунктом 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Надміру сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату (підпункт 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, за позивачем обліковувалась заборгованість з орендної плати з юридичних осіб в сумі 13955,92 грн. (по Станично-Луганському району) та 383269,03 грн. (по Жовтневому району м. Луганськ), податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 270514,18 грн., податку на додану вартість з ввезених товарів в сумі 20910167,30 грн., мита на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності в сумі 12089970,43 грн., антидемпінгового мита в сумі 27917043,39 грн.

Зокрема, відповідачем було подано до контролюючого органу податкові декларації від 13.02.2014 № (КДБ 13050200) та від 29.01.2014 № (КДБ 18010600), якими самостійно визначено податкове зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб в розмірі, відповідно, 14903,68 грн. (липень-грудень 2014 року) та 383269,03 грн. (липень-грудень 2014 року).

При цьому, Товариством частково сплачено податкове зобов`язання за липень 2014 року згідно декларації від 13.02.2014 № на суму 947,76 грн.

Також, Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС проведено документальну позапланову невиїзну перевірку правомірності нарахування ПАТ «Глорія Джинс» від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за травень-червень 2014 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2014 року, за результатами якої складений акт від 19.12.2016 № 119/28-04-42-03/00308784.

На підставі вказаного акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 27.12.2016 № , яким зменшено Товариству бюджетне відшкодування з ПДВ в загальній сумі 1255968,00 грн. із нарахуванням штрафних (фінансових) санкцій в загальному розмірі 313992,00 грн. та № , яким визначено Товариству грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 930,00 грн. (основне зобов`язання - 744,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 186,00 грн.

При цьому, переплата Товариства з податку на додану вартість становить 1374075,04 грн., також наявна пеня в розмірі 272,43 грн.

Окрім того, ГУ ДФС у Луганській області проведено документальну невиїзну перевірку дотримання позивачем вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування митними платежами при ввезенні товару в режимі переробки на митній території України за період з 07.02.2014 по 31.01.2017, за результатами якої складений акт від 30.03.2017 № 78/12-32-14-08/00308784.

На підставі вказаного акта прийняті наступні податкові повідомлення-рішення від 13.04.2017:

№ , яким визначено платнику зобов`язання за платежем антидемпінгове мито на суму 22022725,46 грн.;

№ 000291406, яким визначено платнику зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності на суму 12089970,43 грн. (основне зобов`язання - 7645468,30 грн., штрафні (фінансові) санкції - 1911367,07 грн.;

№ , яким визначено платнику зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених товарів на суму 16517745,81 грн. (основне зобов`язання - 13214196,65 грн., штрафні (фінансові) санкції - 3303549,16 грн.

Розмір нарахованої пені складає 5894317,93 грн., 2533135,10 грн. та 4392421,49 грн. відповідно.

Окрім того, станом на 06.10.2015 у позивача виникла переплата з податку на прибуток підприємств у розмірі 61 586 139,65 грн.

Тобто, 1095-денний строк з дати виникнення переплати припадає на 06.10.2018.

Зазначені обставини підтверджуються відомостями інтегрованих карток платника, а також банківськими виписками (в частині сплати податку на прибуток), долучених до матеріалів справи та не були спростовані позивачем під час розгляду справи.

Відповідно до пункту 4 глави 2 розділу ІІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за № 751/28881, підрозділ, який здійснює облік платежів та інших надходжень, на підставі рішення керівника (заступника керівника) органу ДФС щоденно списує помилково та/або надміру сплачені суми платежів, що обліковуються в ІКП більше 1095 днів без руху (відсутні зменшення та нарахування зобов`язань або нарахування, які мають нульове значення, та сплата), за умови відсутності заяви платника про повернення таких сум.

07.12.2018 відповідачем 1 прийняте рішення № 5 про списання зазначеної вище надміру сплаченої суми податку на прибуток підприємств.

Відтак, з огляду на ту обставину, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення платник не звертався із заявою про зарахування переплати з податку на прибуток в рахунок погашення боргу з інших податків, а за відсутності такої заяви платника контролюючий орган не мав законних підстав провести відповідне зарахування, враховуючи, що з дати виникнення переплати пройшло 1095 днів, відповідач 1 обґрунтовано здійснив списання надміру сплачених сум податку на прибуток підприємств у розмірі 61 586 139,65 грн., чим підтверджується правомірність рішення ГУ ДФС у Луганській області від 07.12.2018 № 5, відтак відсутні підстави для його скасування.

Щодо позовних вимог про внесення зміни в інтегровану картку платника податків, останні обґрунтовані, в тому числі, поданою Товариством заявою від 08.04.2019 № 102 про продовження граничних строків подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань та повернення надміру сплачених грошових зобов`язань сум податку на прибуток підприємств у розмірі 61 586 139,65 грн.

Механізм продовження граничних строків для подання податкової декларації, заяв про перегляд рішень контролюючих органів, заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань (граничні строки) відповідно до норм ПК України визначає Порядок застосування норм пунктів 102.6-102.7 статті 102 глави 9 розділу ІІ Податкового кодексу України, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2017 № 861, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.11.2017 за № 1373/31241 (далі за текстом - Порядок).

Обставини, за яких граничні строки підлягають продовженню, та документальне підтвердження таких обставин визначені розділом ІІ Порядку.

Вимоги до змісту заяви платника податків про продовження граничних строків та порядок її подання містить розділ ІІІ Порядку.

Контролюючий орган протягом двадцяти календарних днів від дня отримання заяви платника податків зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його на адресу заявника поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку (пункт 1 розділу IV Порядку).

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача 1 із заявою від 08.04.2019 № 102 про продовження граничних строків подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань та повернення надміру сплачених грошових зобов`язань.

Рішенням, оформленим листом від 25.04.2019 № 4012/10/12-32-50-02, ГУ ДФС у Луганській області вказану заяву залишено без задоволення.

Наразі суд не може підміняти собою орган владних повноважень і здійснювати повторний розгляд поданої платником заяви про продовження строків.

З відповідних мотивів судом не беруться до уваги посилання позивача на підпункт 102.6.4 пункту 102.6 статті 102 ПК України, та на сертифікат Торгово-промислової палати № 3100-19-0130 від 22.03.2019, як на підставу для продовження строків, оскільки наявність/відсутність підстав для поновлення строку підлягали встановленню саме під час прийняття вказаного рішення за результатами розгляду заяви.

При цьому, принагідно відмітити, що рішення відповідача 1, оформлене листом від 25.04.2019 № 4012/10/12-32-50-02 не оскаржується у даній справі.

Також, суд критично ставиться до посилань позивача на підпункт 38.1 пункту 38 підрозділ 10 розділу ХХ ПК України як на підставу для зупинення відліку 1095-денного строку для повернення надміру сплачених грошових зобов`язань, оскільки відповідні норми стосуються заходів стягнення, передбачених статтями 59, 60, 87-101 ПК України, а також нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14.04.2014 грошових зобов`язань, а відтак не розповсюджуються на списання надміру сплачених грошових зобов`язань.

А оскільки суд дійшов висновку щодо правомірності прийнятого відповідачем 1 рішення про списання надміру сплачених сум податку на прибуток підприємств, інформація про вказані суми не підлягає поновленню в інтегрованій картці платника, як наслідок, позовні вимоги у відповідній частині також не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 в частині не підготовки висновку про повернення з бюджету сум надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 61 586 139,65 грн. та зобов`язання останнього підготувати такий висновок та подати його на виконання органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суд підкреслює, що вони (вимоги) є похідними від вимог про скасування рішення від 07.12.2018 № 5, оскільки саме наявні суми надміру сплаченого податку є умовою підготовки висновку про повернення таких сум.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені визначені статтею 43 ПК України.

Так, у відповідності до приписів пункту 43.1 статті 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (пункт 43.2 статті 43 ПК України).

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання, згідно з пунктом 43.3 статті 43 ПК України, є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Зокрема, відповідно до пункту 43.4 статті 43 ПК України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Як передбачено пунктом 43.5 статті 43 ПК України, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані (пункт 43.6 статті 43 ПК України).

Згідно з частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Таким чином, необхідною обставиною для повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках податкового органу як переплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється контролюючими органами, є факт ухвалення податковим органом висновку про повернення надмірно сплачених сум податку.

Зазначене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 14.05.2019 по справі № 814/3223/15.

Як зазначалось вище, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування (пункт 102.5 статті 102 ПК України).

В даному випадку, списання надміру сплачених сум податку передувало зверненню позивача із заявою про продовження граничних строків подання заяви про повернення надміру сплачених коштів.

Отже, на момент такого звернення за позивачем не обліковувалась переплата з податку на прибуток, більше того, позивач мав заборгованість з орендної плати з юридичних осіб в сумі 13955,92 грн. (по Станично-Луганському району) та 383269,03 грн. (по Жовтневому району м. Луганськ), податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 270514,18 грн., податку на додану вартість з ввезених товарів в сумі 20910167,30 грн., мита на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності в сумі 12089970,43 грн., антидемпінгового мита в сумі 27917043,39 грн.

За відсутності сум надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 61 586 139,65 грн. відповідач 1 не мав обов`язку підготувати та подати висновок про їх повернення з бюджету, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, що стосуються висновку, з огляду на їх необґрунтованість.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У даному випадку, відсутніми є порушення, в площині викладених підстав позову, реальних прав та інтересів Товариства з боку відповідачів, а тому відсутні підстави для їх захисту чи поновлення.

У відповідності до частин першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку суду, відповідачі довели в рамках цієї справи правомірність своїх рішень та дій, що, в свою чергу, не спростовано позивачем з посиланням на належні і допустимі докази, які б засвідчували протилежне.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову б/н від 07.08.2019 Публічного акціонерного товариства «Глорія Джинс» - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 09.11.2020.

Суддя К.С. Пащенко