Справа № 640/2104/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2104/19 Суддя першої інстанції: Патратій О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві та ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про визнання протиправними дій, скасування актів, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - Відповідач-1, ГУ НП у м. Києві), Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві (далі - Відповідач-2, Ліквідаційна комісія) про:

- визнання протиправними дій Ліквідаційної комісії стосовно скасування Акту розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), що стався 3 вересня 2008 о 13.00 годині від 17 вересня 2008 року за формою Н-5* та Акту № 2 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 22 вересня 2008 року за формою Н-1*;

- скасування акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5* від 04.12.2018 та акту № 48 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 04.12.2018 Ліквідаційної комісії ГУМВС України у місті Києві;

- стягнення з Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у місті Києві коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн.;

- визнання протиправними дій ГУ НП у м. Києві стосовно відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги по втраті працездатності поліцейського у зв`язку із визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», в порядку і розмірах, встановлених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4;

- зобов`язання ГУ НП у м. Києві нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу по втраті працездатності поліцейського у зв`язку із визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції у відповідності до вимог п. З ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», в порядку і розмірах, встановлених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 на підставі Акту розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), що стався 3 вересня 2008 о 13.00 годині від 17 вересня 2008 року за формою Н-5* та Акту № 2 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 22 вересня 2008 року за формою Н-1* Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві;

- стягнення з ГУ НП у м. Києві кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Ліквідаційної комісії стосовно скасування Акту розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), що стався з ОСОБА_1 03 вересня 2008 року о 13.00 годині від 17 вересня 2008 року за формою Н-5* та Акту № 2 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 22 вересня 2008 року за формою Н-1*;

- скасовано акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5* від 04.12.2018 та акт № 48 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 04.12.2018 Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві стосовно ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Крім того, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 256,13 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3 521,83 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що підставою для перегляду висновків розслідування нещасного випадку може бути лише встановлення порушень законодавства при проведенні такого розслідування, який здійснюється лише на підставі прийнятого за встановленою формою припису. Відтак, на переконання суду, висновок начальника відділу державного нагляду за охороною праці ДДМР МВС України не може бути підставою для скасування акту розслідування нещасного випадку та акту про нещасний випадок. Крім іншого, суд підкреслив, що комісією ГУ МВС у м. Києві при новому розслідуванні не було організовано належне розслідування, як того вимагає чинне законодавство, а саме не обстежувалося місце події, не опитувалися свідки та особи, причетні до події, а також не збиралися докази.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що вимоги про визнання протиправними дій ГУ НП у м. Києві та зобов`язання останнього вчинити дії є передчасними, оскільки Відповідачем-1 не приймалося рішення щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, суд вказав на те, що доказів понесення внаслідок дій Відповідачів моральної шкоди матеріали справи не містять.

Стягуючи у Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог, суд зауважив, що її понесення підтверджується лише у розмірі 10 565,50 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що, по-перше, перегляд актів розслідування нещасних випадків був зумовлений тим, що висновок комісії з розслідування нещасного випадку не відповідає обставинам події, по-друге, суд не врахував, що підставою для складання припису за формою Н-9* є лише випадок відсутності акту за формою Н-1* та необхідності взяття нещасного випадку на облік, а не в разі необхідності подальшого скасування чи перегляду такого вже складеного акту, по-третє, акти 2008 року не були безумовно скасовані Ліквідаційною комісією за наслідками розгляду рекомендацій, викладених у висновку відділу державного нагляду за охороною праці МВС України, адже прийняттю рішення про їх скасування передувало проведення повторного розслідування нещасного випадку, по-четверте, у ході повторного розслідування були отримані від ОСОБА_1 додаткові письмові пояснення, свідки події не заслуховувалися з огляду на їх відсутність, а обстеження місця події не було необхідним, позаяк факт отримання тілесних ушкоджень під сумнів не ставиться.

Крім того, не погоджуючись із рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, будь-яких зауважень до актів 2008 року були відсутні протягом більше 10 років, по-друге, за наслідками розгляду звернення Позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги Відповідач-1 повинен був прийняти рішення про виплату або про відмову у виплаті, а не повідомляти про необхідність звернення із заявою до Ліквідаційної комісії Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві для проведення розслідування нещасного випадку, по-третє, суд чітко вказав, що скасування актів 2008 року та складання нових за результатами повторно проведеного розслідування нещасного випадку є безпідставним, а відтак свідчить про неправомірність таких дій як Ліквідаційної комісії, так і ГУ НП у м. Києві в частині неприйняття рішення про виплату або відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, по-четверте, Відповідач-1 відмовився виконувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог, що свідчить про його небажання виплачувати одноразову грошову допомогу взагалі, по-п`яте, суд не врахував, що за відсутності передбачених ст. 101 Закону України «Про Національну поліцію» підстав для відмови, ГУ НП у м. Києві повинно було прийняти рішення про виплату такої допомоги, що підтверджується численною судовою практикою, по-шосте, з посиланням на постанову Верховного Суду у справі №750/6330/17 підкреслив, що суд залишив поза увагою наявність правових підстав для стягнення з Відповідачів моральної шкоди, по-сьоме, суд безпідставно відмовив у стягненні з Відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, у тому числі в частині «гонорару успіху».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.09.2020 року, яке у подальшому було відкладено на 11.11.2020 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивача ГУ НП у м. Києві просить залишити її без задоволення. Свою позицію обґрунтовує тим, що оскільки рішення ЦМСЕК від 21.01.2019 року змінено причину інвалідності ОСОБА_1 , то підстави для нарахування та виплати одноразової допомоги відсутні. Крім того, підкреслює, що жодних доказів понесення моральної шкоди внаслідок певний дій ГУ НП у м. Києві ОСОБА_1 не надано, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог до Відповідача-1.

Відзивів на апеляційні скарги від інших учасників справи не надійшло.

У судовому засіданні Позивач доводи власної апеляційної скарги підтримав та просив її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав, одночасно заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги Відповідача-2.

Представник Ліквідаційної комісії та ГУ НП у м. Києві просив задовольнити власну апеляційну скаргу, наполягаючи на залишенні без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 24.03.2003 року проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема, у Солом`янському районному управлінні ГУ МВС України в м. Києві, у подальшому у Солом`янському управлінні поліції Головного управління поліції Національної поліції в м. Києві (а.с. 22).

Наказом ГУ НП у м. Києві від 11.05.2018 року № 460 о/с «Щодо особового складу» (а.с. 23) майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 14.05.2018 року. Стаж служби в поліції на день звільнення складає 16 років 00 місяців 28 днів. Підстави для звільнення: рапорт ОСОБА_1 від 26.04.2018 року та свідоцтво про хворобу від 15.12.2017 року № 261, видане військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву».

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 261 (а.с. 24) ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у 2008, 2009, 2011, 2012 та 2017 роках. Отримана ним травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. Отримане захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції. Згідно висновку вказаного свідоцтва ОСОБА_1 не придатний до служби в поліції. У ньому також зафіксовано, що травма - «Так, пов`язана з виконанням службових обов`язків», захворювання - «Так, пов`язане з проходженням служби в поліції».

Судом першої інстанції з пояснень ОСОБА_1 встановлено, що важку черепно-мозкову травму, струс (забій) головного мозку він отримав 03.09.2008 року приблизно о 13:00 біля будинку № 17/19 по вул. Виборзькій в місті Києві під час виконання службових обов`язків від невстановлених осіб кавказької національності. Стан здоров`я Позивача відразу різко погіршився і він був госпіталізований до медичного закладу Головного управління МВС України в м. Києві, де пробув на лікуванні з 3 по 24 вересня 2008 року.

Матеріали справи свідчать, що за фактом отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень Солом`янським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві були складені наступні акти:

- Акт розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), що стався 3 вересня 2008 о 13.00 годині від 17.09.2008 року за формою Н-5* (а.с. 25-27);

- Акт № 2 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 22.09.2008 року за формою Н-1* (а.с. 28-31).

Згідно в акті форми Н-5* висновків нещасний випадок стався у період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0215871 від 11.06.2018 року (а.с. 32) Позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності з 11.06.2018 року по 01.07.2019 року із датою чергового переогляду 15.06.2019 року. Причиною інвалідності є травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Судом першої інстанції такої встановлено, що 04.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП у м. Києві із заявою щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з отриманням травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, втратою 30% працездатності та встановленням ІІІ групи інвалідності.

Листом від 25.07.2018 року № С-1737-оп/125/05/11-2018 (а.с. 33) ГУ НП у м. Києві повідомило ОСОБА_1 , що у зв`язку з допущенням в оформленні актів форми Н-5* та Н-1* численних порушень вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року №1346 (далі - Порядок №1346), останньому необхідно звернутися із заявою до Ліквідаційної комісії Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві для проведення дорозслідування зазначеного нещасного випадку.

У зв`язку з отриманням даного листа Позивач 23.08.2018 року звернувся до голови Ліквідаційної комісії Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві із заявою про повторне проведення розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався під час виконання службових обов`язків 03.09.2008 року приблизно о 13:00 по АДРЕСА_1 (а.с. 34-35).

Листом від 22.09.2018 року №С-209-ОП/125/55/01-2018 Ліквідаційна комісія Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві повідомила ОСОБА_1 про те, що копії актів за формою Н-1* від 22.09.2008 року та Н-5* від 17.09.2008 року направлено до відділу державного нагляду за охороною праці МВС України для розгляду та надання оцінки щодо відповідності вимогам Порядку №1346. Крім того, вказано, що підстави для повторного проведення розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 03.09.2008 року, відсутні (а.с. 36).

У подальшому, листом ГУ НП у м. Києві від 03.10.2018 року №С-2601-ОП/125/05/11-2018 повідомлено ОСОБА_1 , що комісією з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності було встановлено, що акти за формою Н-1* від 22.09.2008 року та Н-5* від 17.09.2008 року не відповідають обставинам події, а відтак було прийнято рішення направити лист із копіями матеріалів розслідування до Департаменту державного майна та ресурсів Міністерства внутрішніх справ України для роз`яснення та встановлення відповідності зазначених актів вимогам Порядку №1346 (а.с. 37).

27.11.2018 року на адресу ОСОБА_1 ГУ МВС у м. Києві направлено лист №ЛК-С-55-Оп/125/21/01-2018 (а.с. 41), в якому останнього повідомлено, що оскільки згідно висновку Департаменту державного майна та ресурсів МВС України від 12.11.2018 року (далі - Висновок) (а.с. 56) встановлено недостатність документів, які б давали підстави вважати зазначений нещасний випадок таким, що стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, то буде проведено повторне розслідування такого нещасного випадку.

Судом першої інстанції встановлено, що у Висновку зафіксовано, що за результатами розгляду матеріалів розслідування нещасного випадку, що стався із Позивачем 03.09.2008 року встановлено, що документів, які б давали підстави вважати зазначений нещасний випадок таким, що стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, недостатньо. У висновку зазначено, що відповідно до пункту 3.29 Порядку №1346, акти за формою Н-1* від 22.09.2008 року та Н- 5* від 17.09.2008 року підлягають скасуванню, а також запропоновано провести повторне розслідування вказаного нещасного випадку.

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 04.12.2018 року (а.с. 58-59), що стався 03.09.2008 року із Позивачем, комісія ГУ МВС України в м. Києві, розглянувши матеріали попереднього розслідування, керуючись п. 3.29 Порядку №1346, на підставі висновку відділу державного нагляду за охороною праці Департаменту державного майна та ресурсів МВС України від 12.11.2018 року, постановила: скасувати акти формою Н-1* від 22.09.2008 року та Н-5* від 17.09.2008 року та вважати нещасний випадок таким, що стався з Позивачем в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Також за результатами розслідування складено акт за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру від 04.12.2018 року № 48 (а.с. 60), відповідно до якого визначено вважати нещасний випадок таким, що стався з Позивачем у період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Постановою медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне об`єднання МВС України по місту Києву» від 24.12.2018 року №43/18 (а.с. 75) визначено, що травма, одержана під час проходження служби в результаті нещасного випадку - «Ні, не пов`язана з виконанням службових обов`язків», та прийнято рішення відмінити постанову щодо причинного зв`язку травми в свідоцтві про хворобу від 15.12.2017 року № 261.

Листом ГУ НП у м. Києві від 11.01.2019 року № 166/125/05/21-2019 (а.с. 76) директорові Державного закладу «Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України» надіслано матеріали розслідування нещасного випадку, що стався з Позивачем, та постанову медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне об`єднання МВС України по місту Києву» від 24.12.2018 року №43/18 для перегляду причини інвалідності.

Зі змісту відповіді Державного закладу «Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України» від 06.02.2019 року №58/08/72 (а.с. 77), рішенням ЦМСЕК від 21.01.2019 року змінено причину інвалідності ОСОБА_1 з «травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків» на «травма, одержана під час проходження служби в результаті нещасного випадку, ні, не пов`язана з виконанням службових обов`язків». У зв`язку з цим видана відповідна довідка ЦМСЕК від 21.01.2019 року серії АВ №0032102.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. 22 Закону України «Про охорону праці», ряду положень Порядку №1346, ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується безпідставність проведення повторного розслідування нещасного випадку, однак вимоги про призначення та виплату одноразової грошової допомоги є передчасними з огляду на неприйняття ГУ НП у м. Києві рішення за наслідками розгляду відповідної заяви.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону праці» дія цього закону поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих.

Статтею 22 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

З метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 року №1346 затверджено вже згаданий вище Порядок №1346.

Відповідно до п. 2.1 Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі.

Згідно п. 2.2 Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2) (п. 2.4 Порядку №1346).

Пунктом 3.4 Порядку №1346 визначено, що лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою.

Приписи п. 3.5 Порядку №1346 закріплюють, що керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС. До складу комісії не може входити керівник, що безпосередньо керував проведенням робіт, при виконанні яких стався нещасний випадок (у тому числі поранення).

Комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію (п. 3.8 Порядку №1346).

Зі змісту наведених положень Порядку №1346 вбачається, що підставами для проведення розслідування нещасного випадку є: раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше; звернення до лікувально-профілактичного закладу системи МВС з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення); повідомлення про нещасний випадок.

Пунктом 3.9 Порядку №1346 передбачено, що комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він трапився в період проходження служби під час, зокрема, охорони і забезпечення громадського порядку.

Таким чином, якщо в ході проведення службового розслідування встановлено, що тілесні ушкодження отримано особою РНС під час охорони і забезпечення громадського порядку, комісія з розслідування визнає нещасний випадок як такий, що трапився при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до п. 3.15 Порядку №1346 затверджені акти Н-1* (НТ*) разом з актом розслідування нещасного випадку Н-5* не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування видаються потерпілому або його довіреній особі, а також надсилаються:

- керівникові (спеціалістові) служби охорони праці підрозділу разом з першими примірниками актів розслідування нещасного випадку (поранення) за формами Н-5*, Н-1* (НТ*) та всіма іншими матеріалами розслідування;

- керівнику відповідної служби державного нагляду за охороною праці МВС, ГУМВС, УМВС разом з примірниками актів розслідування нещасного випадку (поранення) за формами Н-5*, Н-1* (НТ*) і копіями всіх матеріалів розслідування;

- органу, до сфери управління якого належить підрозділ, - акти розслідування нещасного випадку (поранення) за формами Н-5*, Н-1* (НТ*);

- до особової справи потерпілого - акт Н-1* (НТ*).

На вимогу потерпілого керівник зобов`язаний ознайомити потерпілого або особу, яка представляє його інтереси, з матеріалами розслідування нещасного випадку.

Згідно п. 3.29 Порядку №1346 контроль за своєчасним і об`єктивним розслідуванням нещасних випадків (у тому числі поранень), їх документальним оформленням та обліком, виконанням заходів щодо усунення їх причин здійснюють служби державного нагляду за охороною праці системи МВС України відповідно до їх компетенції та повноважень.

Ці служби мають право вимагати від керівника складання актів розслідування нещасних випадків Н-5* та актів Н-1* (НТ*), їх скасування та перегляд, якщо встановлено, що допущено порушення вимог цього Порядку чи інших нормативно-правових актів про охорону праці, або висновок комісії з розслідування нещасного випадку не відповідає обставинам події.

Посадова особа служби державного нагляду за охороною праці має право у разі необхідності (надходження скарги, незгода з висновками розслідування обставин та причин нещасного випадку, поранення або його приховування від розслідування тощо) вимагати проведення розслідування нещасного випадку і видавати обов`язкові для виконання керівником приписи за встановленою формою Н-9* (додаток 7) щодо необхідності складання акта за формою Н-1* та взяття нещасного випадку (у тому числі поранення) на облік.

Зі змісту наведених норм випливає, що результати розслідування нещасних випадків можуть бути переглянуті у випадку встановлення порушень вимог Порядку №1346 чи інших нормативно-правових актів про охорону праці, або у випадку, якщо висновок комісії з розслідування нещасного випадку не відповідає обставинам події. Такий перегляд може бути ініційований службою державного нагляду за охороною праці системи МВС України у порядку контролю після отримання за правилами п. 3.15 Порядку №1346 актів та матеріалів розслідування або у випадках надходження скарги, незгоди з висновками розслідування обставин та причин нещасного випадку, поранення або його приховування від розслідування тощо.

При цьому, як вірно зазначив Апелянт, однак помилково розтлумачив суд першої інстанції, норми абз. 3 п. 3.29 Порядку №1346 визначають, що посадова особа служби державного нагляду за охороною праці має право у разі необхідності вимагати проведення розслідування нещасного випадку і видавати обов`язкові для виконання керівником приписи за встановленою формою Н-9* (додаток 7) щодо необхідності складання акта за формою Н-1* та взяття нещасного випадку (у тому числі поранення) на облік. Тобто, повноваження з видачі обов`язкового для виконання керівником припису посадова особа служби державного нагляду за охороною праці набуває у випадку, якщо буде встановлено не складання акту за формою Н-1* та / або не взято нещасний випадок (у тому числі поранення) на облік. В інших випадках посадова особа служби державного нагляду за охороною праці може вимагати проведення розслідування нещасного випадку і Порядком №1346 не передбачено, в якому вигляді має бути оформлена така вимога.

За таких обставин є помилковим та таким, що не узгоджується з положеннями чинного законодавства, твердження суду першої інстанції про те, що за відсутності оформленого згідно п. 3.29 Порядку №1346 припису повторне розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що сталося з ОСОБА_1 03.09.2008 року, проведене без наявних на те правових підстав.

Водночас, у розрізі спірних правовідносин, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що питання необхідності проведення повторного розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався із Позивачем 03.09.2008 року, було ініційовано безпосередньо ОСОБА_1 згідно заяви останнього від 23.08.2018 року.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що хоча у позовній заяві ОСОБА_1 і вказує на те, що подання заяви від 23.08.2018 року було зумовлене протиправною відповіддю ГУ НП у м. Києві щодо необхідності проведення дорозслідування нещасних випадків, однак факт подання такої заяви Позивачем зумовило виникнення у Відповідача-2 обов`язку належним чином розглянути таку заяву.

Проте, судом апеляційної інстанції враховується, що, як вбачається із змісту висновку начальника відділу державного нагляду за охороною праці ДДМР МВС України від 12.11.2018 року, підставою для скасування актів від 17.09.2008 року за формою Н-5* та від 22.09.2008 року за формою №Н-1* та необхідності проведення повторного розслідування нещасного випадку визначено те, що документів, які б давали підстави вважати зазначений нещасний випадок з ОСОБА_1 таким, що стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, недостатньо. Разом з тим, у подальшому, з урахуванням вказаного висновку Ліквідаційною комісією 04.12.2018 року складено акт форми Н-5* та акт №48 від 04.12.2018 року форми НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру. При цьому, порівняльний аналіз змісту актів 2008 року та актів 2018 року свідчить про те, що їх зміст є ідентичним, а змінені лише висновки.

У своїх поясненнях суду першої інстанції, а також в апеляційній скарзі, представник Ліквідаційної комісії повідомив, що висновок про те, що нещасний випадок трапився із ОСОБА_1 у період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, обґрунтований тим, що, по-перше, документи (плани-розрахунки, накази, списки), які б підтверджували факт залучення ОСОБА_1 до проведення 03.09.2008 року заходів по осудженню осіб згідно ст. 203 КпАП України в районному суді, у матеріалах розслідування відсутні, по-друге, свідки нанесення тілесних ушкоджень Позивачу відсутні, а пояснення інших осіб надані лише із слів ОСОБА_1 , по-третє, останній перебував у цивільному одязі, по-четверте, вчиненому проти Позивача діянню було кваліфіковано ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України (хуліганство), а не, наприклад, ч. 2 ст. 350 КК України (погроза або насильство щодо службової особи чи громадянина, що виконує громадський обов`язок).

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведених норм матеріали справи не містять доказів, що вказані обставини були враховані при проведення повторного розслідування нещасного випадку, оскільки, як вже було зазначено вище, зміст актів 2008 року та актів 2018 року є ідентичним окрім їх висновків. Судовою колегією враховується, що у Висновку було підкреслено, що документів, які б давали підстави вважати зазначений нещасний випадок з ОСОБА_1 таким, що стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, недостатньо. Крім того, за наслідками розгляду Висновку посадової особи служби державного нагляду за охороною праці Відповідачем-2 фактично не було проведено повторного розслідування такого випадку, а лише змінено його висновки, що, як вірно зазначив суд першої інстанції, суперечить вимогам Порядку №1346.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що оскаржувані дії Ліквідаційної комісії стосовно скасування Акту розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), що стався 3 вересня 2008 о 13.00 годині від 17 вересня 2008 року за формою Н-5* та Акту № 2 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 22 вересня 2008 року за формою Н-1* є протиправними, а самі акти розслідування нещасного випадку за формою Н-5* від 04.12.2018 року та № 48 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 04.12.2018 року підлягають скасуванню.

Щодо висновків суду першої інстанції про необґрунтованість іншої частини позовних вимог, судова колегія, у розрізі доводів апеляційної скарги та аргументів відзиву на неї, вважає за необхідне зазначити таке.

Наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т.ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).

Пунктом 4 розділу І Порядку №4 передбачено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського.

Положеннями п. 1 розд. ІІІ Порядку №4 передбачено, що формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у органах поліції, навчальних закладах здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) органів поліції та навчальних закладів, а також фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

СДНОП визначають обставини настання події та відповідають за правильність кваліфікації нещасних випадків, які призвели до втрати працездатності, згідно із законодавством України.

ВЛК відповідають за перевірку матеріалів на відповідність діагнозу, за яким установлено втрату працездатності, переліку хвороб, отриманих під час проходження служби, згідно із законодавством України.

Підрозділи кадрового забезпечення відповідають за достовірність інформації про періоди служби даним з особової справи та правильність визначення випадків для виплати грошової допомоги, згідно із законодавством України.

Фінансові підрозділи відповідають за правильність обчислення та перерахування до установ банку ОГД згідно з реквізитами, зазначеними в заяві (рапорті) особою, яка має право на цю виплату, згідно із законодавством України.

Керівники органів поліції, навчальних закладів відповідають за правильність призначення сум ОГД, згідно із законодавством України.

Відповідно до п. 3 розд. ІІІ Порядку №4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби).

У разі коли такий орган (заклад, установу) ліквідовано, заява подається до органу (закладу, установи) за місцем зберігання особової справи.

Перелік документів, які поряд із заявою (рапортом) подаються для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності визначений у п. 5 розд. ІІІ Порядку №4.

У свою чергу, за правилами розд. ІV вказаного Порядку у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 6 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

У разі надсилання запитів до інших органів (підрозділів) поліції, підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення ОГД, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту.

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу (п. 1).

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій (пп. 2 п. 2).

Рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови (абз. 1 п. 3)

Викладене, у свою чергу, свідчить, що за результатами розгляду заяви (рапорту) про призначення ОГД працівником фінансового підрозділу складається висновок, який підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, в якому поліцейський проходить (проходив) службу. У подальшому такий висновок затверджується керівником відповідного органу або ним приймається рішення про відмову, яка викладається у письмовому вигляді і направляється заявнику із зазначенням підстав такої відмови.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, із змісту листа ГУ НП у м. Києві віл 25.07.2018 року №С1737-ОП/125/05/11-2018 вбачається, що питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в установлений Порядком №4 спосіб не розглядалося, висновку за наслідками розгляду такої заяви (рапорту) не складалося, рішення про призначення або відмову у призначенні ОГД не ухвалювалося. За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання протиправними дій ГУ НП у м. Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОГД і зобов`язання останнього вчинити відповідні дії є передчасними, позаяк Відповідачем-1 не було прийнято рішення про відмову у призначенні та виплаті Позивачу ОГД.

Посилання ОСОБА_1 на неврахування судом ряду позицій судів першої та апеляційної інстанції щодо спірних правовідносин судовою колегією оцінюється критично, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо звернення Позивача в апеляційній скарзі на рішення Верховного Суду у справах №293/342/17, №740/1538/17, №357/8810/17, №823/2372/18, №2340/3381/18, №716/343/17, №823/543/18, то судова колегія вважає їх помилковими, позаяк у цих справах, на відміну від справи №640/2104/19, відповідачами за наслідками розгляду заяв були прийняті саме рішення про відмову у призначенні та виплаті ОГД. Предметом же розгляду справи №822/1746/16 було визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви про призначення ОГД, що також відрізняє його від справи №640/2104/19.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з Ліквідаційної комісії, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У контексті зазначеного колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами ст. ст. 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.09.2020 року у справі №1340/4056/18.

Зважаючи на те, що Позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені Позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів погоджується з висновком судів першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

До того ж, як вже було зазначено вище, безпосередньо повторне проведення розслідування нещасного випадку здійснювалося на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави стверджувати, що Ліквідаційна комісія своїми діями спричинила Позивачу моральні страждання.

Щодо стягнення моральної шкоди з ГУ НП у м. Києві, то, оскільки позовні вимоги до Відповідача-1 визнано необґрунтованими, то підстави для стягнення з нього моральної шкоди, що є похідною позовною вимогою у розумінні п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України, відсутні.

З аналогічних за своїм змістом підстав не підлягають стягненню з ГУ НП у м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у частині «гонорару успіху», оскільки, як вже було підкреслено вище, позовні вимоги до Відповідача-1 у межах даного спору визнані передчасними та в їх задоволенні було відмовлено. Таким чином, стягуючи з Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 3 521,83 грн. (10 565,50 / 6 х 2), суд першої інстанції діяв у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційних скаргах доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві та ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 11» листопада 2020 року.