Справа № 380/8239/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/8239/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області (далі - відповідач), в якій просить:

- звільнити позивача від сплати судового збору та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін;

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача щодо грубого порушення строків надання відповіді на запит від 08.09.2020 відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача щодо невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2017 у справі №813/3814/16 із грубим порушенням ст. 129-1 Конституції України;

- зобов`язати посадових осіб відповідача негайно виконати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2017 у справі №813/3814/16 без будь-яких ультиматумів та надіслати належним чином позивачу копію по господарської книги домоволодіння по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 08.09.2020 звернувся до відповідача із запитом щодо надання позивачу вичерпної, обґрунтованої інформації коли відповідач планує виконати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2017 у справі №813/3814/16 щодо надання позивачу копії господарської книги домоволодіння предків позивача, що тепер прийнято у спадкування та повідомити позивача про причину невиконання даного судового рішення. Згідно з відповіддю від 28.09.2020 №364, одержаною позивачем 02.10.2020 позивачу відмовлено у видачі документів із вимогою сплатити грошові кошти за викопіювання, що вже є протиправним та бездіяльністю, оскільки відповідач не вправі висувати будь-який ультиматум, а зобов`язаний чітко та невідкладно виконати рішення суду.

Вказане порушує права позивача, а тому він звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 09.10.2020 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту, як і відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, -

в с т а н о в и в :

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 у справі №876/2425/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2016 у справі за його позовом до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2016 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково; визнано протиправними дії Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 публічної інформації на інформаційний запит від 10.10.2016 в частині пункту 3; зобов`язано Ожидівську сільську раду Буського району Львівської області надати ОСОБА_1 публічну інформацію на інформаційний запит від 10.10.2016 в частині пукту 3. В задоволенні решти позову відмовлено.

08.09.2020 позивач звернувся до відповідача із запитом, у якому просив надати обґрунтовану, вичерпну інформацію коли Ожидівська сільська рада планує виконати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №813/3814/16 щодо надання позивачу копії погосподарської книги домоволодіння його предків, що тепер прийнята ним у спадкування та повідомити позивача про причини невиконання судового рішення.

Також у вказаному запиті вказано, що відповідач невправі вимагати від позивача будь-яких грошових коштів, а зобов`язаний виконати рішення суду. Просив надати йому відповідь рекомендованим листом з повідомленням про вручення у відповідні строки.

Згідно з листом від 28.09.2020 за вих. №364 відповідач зазначив, що розглянувши отриманий від позивача лист, згідно зі ст. 18 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» повідомив позивачу:

25.04.2017 Львівський апеляційним адміністративним судом у справі №813/3814/16 ухвалено рішення (постанову) про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 суд постановив зобов`язати відповідача надати позивачу публічну інформацію на інформаційний запит від 10.10.2016 в частині п. 3.

На виконання вказаного рішення суду відповідач 24.09.2019 за вих. №327 на адресу позивача скерував листа про те, що оскільки обсяг запитуваної інформації складає більше 10 сторінок, тому відповідно до ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідач просив сплатити на рахунок сільської ради 408,66 грн. за виготовлення 98 аркушів формату А4.

Задоволення запиту ОСОБА_1 від 10.10.2016 передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на викопіювання та друк.

Таким чином, фактичне виконання інформаційного запиту позивача від 10.10.2016 в частині пункту 3 залежить не лише від відповідача, а й від позивача, у спосіб сплати запитувачем фактичних витрат на викопіювання та друк.

З огляду на викладене повторно повідомлено позивача, що з метою вирішення звернення позивача до відповідача щодо надіслання позивачу копій сторінок погосподарської книги, що стосуються домоволодіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначено, що частиною 2 ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Обсяг інформації запитуваної позивачем становить 108 арк. формату А4, які потребують копіювання та друку.

У зв`язку з неможливістю надати запитувану інформацію безкоштовно, відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» просив позивача сплатити на рахунок Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області за реквізитами, вказаним у листі вартість копіювання та друку 98 аркушів формату А4, а саме 408,66 грн. Вартість друку однієї сторінки становить 4,17 грн. Після чого відповідач просив підтвердити факт сплати у зручний для позивача спосіб із наданням належно оформленого документу, що свідчить про проведення оплати вказаних послуг із копіювання та друку.

Одразу після цього запитувана інформація буде надано позивачу.

Також зазначено, що у випадку, коли позивач не має змоги провести оплату, позивач може ознайомитися із запитуваною інформацією, прибувши до приміщення Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області із своїм фотоапаратом чи іншою копіювальною технікою та самостійно ознайомитися, скопіювати документи /арк.спр.3/.

Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність через надання відповіді на запит позивача від 08.09.2020 з порушення строків, передбачених Законом України «Про доступ до публічної інформації», а також щодо невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 у справі №813/3814/16, для відновлення його порушених прав звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 34 Конституції України гарантує право кожному вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 (далі - Закон №2939-VI, у редакції чинній станом на момент звернення з запитом) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених вказаним Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених вказаним Законом (ч. 1 ст. 1 Закону №2939-VI).

В постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 (далі Постанова № 10) вказано, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях:

- уся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI );

- інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI );

- інформація, пов`язана з виконанням особами делегованих повноважень суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (п. 3 ч. 1 Закону №2939-VI);

- інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб`єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI);

- інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

- інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (ч. 2 ст. 13 Закону №2939-VI ).

Однією із гарантій забезпечення права на доступ до публічної інформації, передбаченою ч. 1 ст. 3 Закону №2939-VI є обов`язок розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону №2939-VI доступ до публічної інформації відповідно до вказаного Закону здійснюється на принципах:

1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;

2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом;

3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

За приписами ч. 1 ст. 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані:

1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;

6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Статтею 23 Закону №2939-VI унормовано право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації, відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону №2939-VI оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до визначення викладеного в Законі №2939-VI ознаками публічної інформації є: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень. У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Таким чином, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 813/3931/17.

Проаналізувавши зміст запиту позивача від 08.09.2020 суд дійшов висновку, що інформація, про яку запитує позивач - коли відповідач планує виконати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №813/3814/16 щодо надання позивачу копії по господарської книги домоволодіння предків позивача, що тепер прийнято позивачем у спадкування та повідомити його про причину невиконання даного судового рішення, не є публічною, оскільки не відповідає викладеним вище ознакам.

Доцільно зауважити, що за приписами ст. 2 Закону №2939-VI цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами ст. 3 ст. 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ст. 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Відповідно до ст. 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень (ст. 18 Закону №393/96-ВР).

Термін розгляду звернень громадян регламентовано ст. 20 Закону №393/96-ВР.

Так, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

З огляду на викладене, оскільки вказана інформація не є публічною, відповідач не допустив протиправної бездіяльності щодо порушення строку розгляду запиту - п`ять днів.

Своєю чергою відповідач дотримав строку розгляду звернення позивача відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Суд вважає за доцільне зауважити, що відповідач повідомив позивача про розгляд його листа саме в порядку Закону України «Про звернення громадян», про що вказано в абз. 2 листа від 28.09.2020.

Вказане свідчить про необґрунтованість вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача щодо грубого порушення строків надання відповіді на запит від 08.09.2020 відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Особливу суд увагу звертає на те, що саме звернення позивача до відповідача із листом у формі запиту, не передбачає розгляду такого у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації.

З огляду на викладене, у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Стосовно позовних вимог по визнання протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача щодо невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2017 у справі №813/3814/16 із грубим порушенням ст. 129-1 Конституції України та зобов`язання посадових осіб відповідача негайно виконати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2017 у справі №813/3814/16 без будь-яких ультиматумів та надіслати належним чином позивачу копію погосподарської книги домоволодіння по АДРЕСА_1, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 14 КАС України:

1. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

2. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

3. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

4. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до положень ст. 160 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається та покладається на державну виконавчу службу у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами ст. 382 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч. 1-8 ст. 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ч. 1 ст. 383 КАС України); визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця (ст. 287 КАС України).

З системного аналізу наведених норм можливе виокремлення в окремі статті таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом задоволення такого позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважає, що діями відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Тож суд має з`ясувати, чи оскаржуване рішення пов`язане з виконанням судового рішення, чи є самостійним предметом спору.

Вказана позиція узгоджується з позиціями щодо застосування норм права, викладеними у постановах Верховного Суду від 23.11.2018 у справі №444/2805/16-а) та від 27.11.2018 у справі № 520/11829/17.

Суд, проаналізувавши зміст постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 у справі №876/2425/17 (справа №813/3814/16) та предмет, підстави позову у цій справі, дійшов висновку, що такі дійсно спрямовані на контроль за виконанням вказаного судового рішення.

Отже, вимоги про визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

У зв`язку з вказаним, суд зазначає, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи невиконання) постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017, відповідно, позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Отже, у задоволенні вказаних позовних вимог також слід відмовити.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивача відповідно до ухвали суду від 09.10.2020 звільнено від сплати судового збору, судовий збір зі сторін стягувати не слід.

У зв`язку з тим, що судді Кравціву О.Р. надано 06.11.2020 один день відпочинку за роботу у вихідний день під час виборчого процесу, та перебування у щорічній основній відпустці 09.11.2020, повний текст рішення складено та підписано 10.11.2020.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір зі сторін не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене та підписане 10.11.2020.

Суддя Кравців О.Р.