Справа № 640/19597/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 листопада 2020 року 11:15 № 640/19597/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., при секретарі судових засідань Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення в адміністративній справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення

за участі представників сторін:

від позивача - Бабак В.С.,

від відповідача - Скляров О.Г.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу в сумі 45 425,54 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року заяву представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні заяви та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача заперечував проти присудження позивачу витрат на професійну правничу допомогу в сумі 45 425,54 грн.

Розглянувши заяву представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року задоволено адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 27 червня 2018 року №2596/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп. Відповідно до частин 1, 7 статті 139 кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частинами 1, 3, 4, 5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що с вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом пункту першого частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з пунктом четвертим частини 1статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт дев`ятий частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт шостий частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Матеріалами справи підтверджено, що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Олійником Сергієм Станіславовичем укладено договір про надання правової допомоги від 15 серпня 2019 року №467/19, відповідно до додатку №1 від 04 вересня 2019 року якого клієнт (позивач) доручає адвокатові надавати правову допомогу в суді першої інстанції у справі за позовом клієнта до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби міста Києва про скасування рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Актом від 15 вересня 2020 року про виконання договору про надання правової допомоги №467/19 від 15 серпня 2019 року зафіксовано, що адвокат належним чином, якісно та в строк надав, а клієнт прийняв виконання правової допомоги передбаченої договором від 15 серпня 2019 року №467/19.

Згідно наявного в матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг) позивачу надано такі послуги: зустріч з Клієнтом та надання попередніх консультацій щодо спірних правовідносин в даній судовій справі; повне дослідження всіх наданих клієнтом матеріалів (звітність та банківські документи за 2016-2019 роки); аналіз судової практики в аналогічних справах; складання та направлення адвокатських запитів №№ Г/001, Г/002 та Г/013 від 16 серпня 2019 року до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва та Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з метою витребування документів; складання та направлення адвокатських запитів № Г/014 від 11 вересня 2019 року до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з метою витребування документів; аналіз документів отриманих від контролюючих органів; складання та направлення до суду позову № Г/016 від 26 вересня 2019 року; повторне направлення позову до суду; направлення на адресу суду платіжного документа на підтвердження сплати судового збору за подання позову (супровідний лист № Г/016 від 01 листопада 2019 року); складання та подання до суду заяви про ознайомлення із матеріалами справи; ознайомлення із матеріалами справи; складання та направлення адвокатських запитів № Г/018 та Г/019 від 24 грудня 2019 року; аналіз відзиву на позов та доданих до нього документів; складання та подання до суду відповіді на відзив № Г/020 від 26 грудня 2019 року; складання та направлення до суду клопотання № Г/021 від 11 березня 2020 року про приєднання доказів до матеріалів справи; направлення копії клопотання з додатками відповідачу; складання та подання до суду заяви № Г/022 від 03 липня 2020 року про прискорення розгляду справи; складання та подання до суду заяви № Г/023 від 15 липня 2020 року про прискорення розгляду справи; складання та подання до суду заяви № Г/024 про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Також, позивачем надано до суду платіжне доручення від 12 лютого 2020 року №5 на суму 15425,54 грн та платіжне доручення від 17 вересня 2019 року №1-3528К на суму 30 000 грн.

Так, перевіряючи обґрунтованість заяви щодо компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд наголошує, що відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2020 у справі № 400/478/19, від 22 квітня 2020 у справі № 440/1757/19.

Так, відповідач обмежився лише зазначенням не відповідності заявленої до відшкодування позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу критерію співмірності з абстрактними викладенням висновків про недоведеність фактичності і неминучості понесення таких витрат.

В той же час, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Визначаючись щодо обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має надати оцінку обґрунтованості розміру заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу в контексті пропорційності їх складності правовому супроводу справи та враховуючи зміст та обсяг наданих послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року адміністративне провадження № К/9901/6407/20.

Як зазначено вище, до складу наданих позивачу послуг включено послуги зі складання та направлення до суду позову № Г/016 від 26 вересня 2019 року.

Проте, відповідно до даних КП «Діловодство спеціалізованого суду» ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року у справі №640/18601/19 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової інспекції у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення від 27 червня 2018 року №2596/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 повернуто позивачеві.

Отже, витрати за отримання послуг зі складання та направлення до суду позову № Г/016 від 26 вересня 2019 року не є витратами на професійну правничу допомогу, які надані у даній справі, з урахуванням викладеного, суд вбачає наявними підстави для часткового задоволення заяви та присудження на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн.

Керуючись статтями 72-77, 132, 134, 139, 143, 241-243, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000 (сорок тисяч) грн 00 коп.

3. В задоволенні решти заяви відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2020 року.