Справа № 640/22124/20
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м. Київ № 640/22124/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича
про визнання протиправною та скасування постанови,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2020 № 62976711, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кошарським Олександром Володимировичем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.09.2020 відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 13.10.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що у відповідача не було законодавчо визначених підстав для відкриття виконавчого провадження, внаслідок чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню, як протиправна.

Відповідач у наданому відзиві проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що виконавчий напис нотаріуса на підставі якого відкрито виконавче провадження є чинним та не скасованим, внаслідок чого у приватного виконавця не було підстав повертати виконавчий документ стягувачу.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кошарським О.В. винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62976711 з метою примусового виконання виконавчого напису №1585 від 18.08.2020, виданого приватним нотаріусом КМНО Меженською Кароліною Сергіївною про звернення стягнення на майно позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Не погоджуючи з правомірністю постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним позовом та посилається на те, що поданий до примусового виконання виконавчий напис не містить дати набрання ним законної сили, внаслідок чого у відповідача не було підстав для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В той же час, згідно з п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зазначається дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Оскільки наявна в матеріалах справи копія виконавчого напису від 18.08.2020 №1585 не містить відмітки про те, що даний виконавчий документ підлягає негайному виконанню, а законодавчо не передбачено обов`язковості негайного виконання виконавчих написів нотаріуса, є можливим дійти висновку про те, що зазначений виконавчий напис в імперативному поряду має містити в собі інформацію про дату набрання ним законної сили.

Більш того, пунктом 4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що виконавчий напис має містити дату набрання чинності виконавчим написом.

Як встановлено судом та не заперечено і не спростовано відповідачем, прийнятий ним до виконання виконавчий напис №1585 не містить в собі інформації про дату набрання законної сили.

Посилання відповідача в наданому відзиві на те, що виконавчий напис є документом, який підлягає негайному виконанню, сприймаються судом, як суб`єктивне розуміння приватним виконавцем наведених вище норм законодавства, адже можливість особи пред`явити виконавчий напис до негайного виконання після його складення, пов`язана перш за все з дотриманням форми виконавчого напису, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначена дата набрання законної сили.

В іншому випадку (у випадку незгоди з правомірністю НПА), відповідач не позбавлений можливості оскаржити пункт 4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України де визначено, що виконавчий напис має містити дату набрання чинності виконавчим написом.

Пунктом 6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Враховуючи викладене, оскільки поданий до примусового виконання виконавчий документ - виконавчий напис нотаріуса не відповідач вимогам, передбаченим ст.4 Закону, відповідач був зобов`язаний повернути такий виконавчий документ, внаслідок чого постанову про відкриття виконавчого провадження не можна вважати правомірною.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2020 № 62976711, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кошарським Олександром Володимировичем.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 (вісімсот сорок грн 80 коп.) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарського Олександра Володимировича.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кошарський Олександр Володимирович (03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3, корпус 8-Б).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович