Справа № 560/5682/20
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5682/20
РІШЕННЯ

іменем України

12 листопада 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

за участі:секретаря судового засідання Святецька М.В. представника відповідача: Шматлай О.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови від 21.03.2019 ВП №56741898,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Шматлай О.В. по виконавчому провадженні №56741898 від 21 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 74360,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у Першому відділі державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебувало на виконанні виконавче провадження № 56741898 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 28663,26 дол. США (еквівалент 741805,17 грн) за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. № 385 від 20.01.2018.

Головним державним виконавцем Шматлай О.В. 21.03.2019 прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувану ПАТ КБ "Приватбанк" на підставі заяви стягувана у відповідності до п.1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Цією постановою було ухвалено виділити в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Головним державним виконавцем Шматлай О.В. 21.03.2019 було прийнято постанову у виконавчому провадженні № 56741898 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 74360,52 грн та відкрито виконавче провадження №58692952 про виконання постанови № 56741898 про стягнення виконавчого збору.

Позивач вважає, що у період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив - 10 відсотків фактично стягнутої суми, тоді як, у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Вказує, що положення статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції чинній у період до 28 серпня 2018 року) зменшували відповідальність позивача, як боржника, в порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції чинній з 28 серпня 2018 року), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми що підлягає примусовому стягненню.

Відтак, з урахуванням того, що зміни внесені Законом № 2475-VIII погіршили становище боржника, а також те, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів на підставі виконавчого напису №385 від 20 січня 2018 року, позивач вважає що у головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шматлай О.В. були відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 74360,52 грн.

Ухвалою суду від 27.10.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Від представника відповідача на адресу суду 03.11.2020 надійшов відзив, в якому останній зазначає, що посилання скаржника на те, що виконавчий збір це своєрідна винагорода державному виконавцю є необґрунтованим, оскільки своєрідною винагородою є не ""виконавчий збір", а "основна винагорода" приватного виконавця, що стягується в порядку передбаченому для стягнення виконавчого збору. Оскільки "виконавчий збір" стягується до державного бюджету України, а "основна винагорода" стягується безпосередньо на користь приватного виконавця.

Враховуючи вище викладене, підстави для визнання постанови про стягнення виконавчого збору протиправною та її скасування відсутні. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового розгляду належним чином повідомлений. Представник позивача на адресу суду надіслала письмову заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.2 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

З огляду на наведене вище, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також достатність письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про можливість розглянути та вирішити справу у відсутність позивача та його представника.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши позовну заяву, оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що на примусовому виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби міста Хмельницького Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебувало виконавче провадження №56741898 по виконанню виконавчого напису №385 від 20.01.2018 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" боргу в розмірі 743605,17 грн.

Державним виконавцем 10.07.2018 прийнятий вище вказаний виконавчий документ до виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою постановлено стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 10% від суми заборгованості (74360,52 грн).

В процесі примусовою виконання на адресу відділу державної виконавчої служби надійшла заява стягувана ПАТ КБ "Приват Банк" від 21.03.2019 про повернення виконавчого документа без виконання. Тому відповідачем винесено постанову ВП №56741898 від 21.03.2019, якою виконавче провадження завершено на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", якою постановлено виділити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Головним державним виконавцем Першого відділу ДВС м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 21.03.2019 винесено постанову ВП №56741898 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 74360,52 грн.

Відповідачем прийнято до виконання постанову ВП №56741898 від 21.03.2019 Першого відділу ДВС м, Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Першого відділу ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області виконавчого збору в розмірі 74360,52 грн, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58692952.

Позивач не погоджуючись з винесеною постановою ВП №56741898 від 21.03.2019 вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується у порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який в цьому випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження в порядку статті 39 цього Закону чи повернення виконавчого документа згідно з статтею 37 зазначеного Закону.

Суд зазначає, відповідачем одночасно 21.03.2019 року прийнято : постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №56741898 та постанову про стягнення виконавчого збору ВП №56741898 .

Позивач не погоджується з сумою виконавчого збору, посилаючись, зокрема, на частину 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ та вказує, що у період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив - 10 відсотків фактично стягнутої суми, тоді як, у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення Інструкції необхідно розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою пункту 8 розділу III Інструкції, якою визначено, зокрема, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Частина 2 статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Пункт 22 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Враховуючи наведені вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.

Отже, законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Суд дійшов висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Отже, умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №640/8425/19 (адміністративне провадження №К/9901/26264/19) щодо застосування вищезазначених норм Закону № 1404-VIII в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин.

Із змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.03.2019 ВП №56741898, суд встановив, що сума в розмірі 741805,17 грн виконавцем не була стягнута. В постанові вказано, що на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання виконавче провадження підлягає завершенню, тому суд вважає, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII.

Зазначене дає підстави для висновку, що державний виконавець приймаючи спірну постанову не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Стаття 27 Закону №1404-VІІІ на момент відкриття виконавчого провадження ВП №56741898, а саме 10.07.2018 (в редакції чинній до 28.08.2018), зменшували відповідальність позивача, як боржника, в порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ (у редакції чинній з 28.08.2018), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми що підлягає примусовому стягненню.

Таким чином, зміни внесені Законом №2475-VIII фактично погіршили становище боржника, позивача.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №520/11908/18 (адміністративне провадження №К/9901/16855/19).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд не вважає неприйнятним твердження відповідача, що своєрідною винагородою є не виконавчий збір, а основна винагорода приватного виконавця, що стягується в порядку передбаченому для стягнення виконавчого збору, оскільки за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року справа № 2540/3203/18.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, з урахуванням висновків Верховного Суду викладених у постановах від 16.04.2020 у справі №640/8425/19 (адміністративне провадження №К/9901/26264/19) та від 28.04.2020 у справі №520/11908/18 (адміністративне провадження №К/9901/16855/19), суд дійшов висновку, що позивач обґрунтував позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень не довів, що не порушував Закон №1404-VIII та права позивача при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 21.03.2019 ВП №56741898, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови від 21.03.2019 ВП №56741898 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Шматлай О.В. у виконавчому провадженні №56741898 від 21 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 74360,52 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Перший відділ державної виконавчої служби міста Хмельницького Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Тернопільська, 13/2,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , ідентифікаційний код - 37225066)

Головуючий суддя О.П. Шевчук