Справа № 420/8770/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8770/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження6 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,--

ВСТАНОВИВ:

До суду 09 вересня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження6 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним рішення №127 від 26.08.2020 року про відмову у проведенні перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 19.08.2020 року Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області № 5-2220/20 вих. та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 % згідно з довідки, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Ухвалою від 14 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набув статусу судді у відставці Суворовського районного суду міста Одеси та отримує довічне грошове утримання.

Позивач зазначив, що враховуючи рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, судді України, які перебувають у відставці, мають беззаперечне право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді. Оскільки з 01.01.2020 змінились складові суддівської винагороди, то виникли правові підстави для проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проте відповідачем протиправно відмовлено йому в здійсненні такого перерахунку.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 39972/20 від 30.09.2020 року), в якому відповідач заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що відсутні законні підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи з суддівської винагороди судді, обчисленої з базового посадового окладу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки підвищення суддівської винагороди після 18.02.2020 року не відбулося.

Також, відповідач зазначив, що Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року по справі № 1-15/2018 (4086/16) визнано таким, що не відповідає Конституції України п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), якими було введено певну диференціацію щодо визначення розміру суддівської винагороди та розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці в залежності від проходження кваліфікаційного оцінювання.

Таким чином, відповідач зазначив, що оскільки суддям у відставці, яким за зверненнями до 18.02.2020 року вже проведено перерахунок з 01.01.2020 року виходячи із розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року, перерахунок буде здійснюватись при збільшенні суддівської винагороди після 18.02.2020 року.

Окрім того, відповідач зазначив, що відсоток розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді зазначений у розрахунку довічного грошового утримання визначений на підставі ч. 3 ст. 141 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-УІ, виходячи з 22 років суддівського стажу позивача, який складає 88%.

Відповідач зазначив, що у п. 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визначено, що ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не підлягає застосуванню та втратила чинність, та належить застосуванню ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-УІІІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків».

Однак, відповідач звернув увагу, що маючи 22 роки суддівського стажу, позивач згідно з ч. 3 ст. 141 Закону від 07.07.2010 року № 2453-УІ мав право на отримання щомісячного грошового утримання у розмірі 84 відсотків.

Чинним Законом № 1402-УІІІ визначені інші вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання.

Тому, на думку, відповідача, враховуючи положення Закону України №1402-УІІІ та суддівський стаж позивача (22 роки), з 19.02.2020 року щомісячне довічне грошове утримання позивача повинно б було розраховуватися, виходячи з 54 відсотків суддівської винагороди.

Також відповідач вважає, що позовна вимога про здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання не належить задоволенню, оскільки є втручанням в дискреційні повноваження головного управління.

Крім того відповідач заперечує проти звернення виконання рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць, оскільки позовні вимоги не стосуються категорій справ, визначені у ст. 371 КАС України.

Позивач не скористався своїм правом на надання відповіді на відзив.

На виконання ухвали суду відповідачем надано до суду належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача.

На відкрите судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини нез`явлення суд не повідомив.

Відповідач на відкрите судове засідання також не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить розпис представника на розписці. Від представника відповідача до суду подано клопотання (вхід. ЕП/16891/20) про розгляд справи за відсутності представника Головного управління.

Відповідно до ч. 5 ст. 205 КАС України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Виходячи із характеру спірних правовідносин та предмету доказування, суд доходить висновку, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 13 жовтня 2020 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 (а.с.18-19).

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VIII «Про звільнення суддів» звільнено з посади судді, в тому числі суддю Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 .

Суд встановив, що наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 18.11.2015 року № 151-о/с «Про відрахування зі штату Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 », ОСОБА_1 відраховано зі штату суду з 18.11.2015 року.

Матеріалами пенсійної справи підтверджено, що на підставі подання від 18.11.2015 року про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 призначено пенсійним органом щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 січня 2016 року по справі № 523/19169/15-а зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області від 02.12.2015 року № 5-11272/15, відповідно до якої розмір заробітної плати ОСОБА_1 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 20670,00 грн., з яких 13780 грн.- посадовий оклад,6890, 00 грн. доплата за вислугу років (50% посадового окладу).

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивачу у розмірі 88% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання виплачувалась пенсія до виникнення спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджено, що 19 серпня 2020 року Територіальним управлінням ДСА в Одеській області видано ОСОБА_1 довідку №5-2220/20 вих. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої станом на 19 лютого 2020 року його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 118237,5 грн., у тому числі: посадовий оклад у розмірі 78825 грн.; доплата за вислугу років (50%) 39412,5 грн.; доплата за перебування на адміністративній посаді в сумі 0,00 грн.; доплата за науковий ступінь 0,00 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (0%) 0,00 грн.; щомісячна доплата відповідно до ч. 6 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» 0,00 грн. (а.с. 16).

Суд встановив, що 21.08.2020 року позивач звернувся із заявою до пенсійного органу, в якій просив провести перерахунок пенсії, у зв`язку з збільшенням заробітної плати (пенсії за спец законами).

Також, суд встановив, що за результатами розгляду цієї заяви, ГУПФУ в Одеській області прийнято рішення про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 26 серпня 2020 року № 127, з посиланням на те, що суддям у відставці, яким за зверненнями до 18.02.2020 року вже проведено перерахунок з 01.01.2020 року виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2020 року № 2453-УІ, перерахунок буде здійснюватись при збільшенні суддівської винагороди після 18.02.2020 року.

Не погодившись з вказаним рішенням про відмову у проведенні перерахунку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Судом досліджена належним чином засвідчена копія пенсійної справи позивача.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII (надалі Закон України №1402-VIII). Цей Закон набрав чинності з 30 вересня 2016 року.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону №1402-VIІІ, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина друга статті 142 Закону №1402-VI).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень цього Закону.

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року№ 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Тому набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним.

Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Таким чином, перерахунок, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

Отже, саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

При цьому зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що з набрання чинності рішенням Конституційного Суду України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 у позивача виникло право на перерахунок довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

Суд встановив, що позивачу Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Одеській області видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із грошової винагороди діючого судді станом на 19 лютого 2020 року.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання рішенням про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 26 серпня 2020 року № 127, з посиланням на те, що суддям у відставці, яким за зверненнями до 18.02.2020 року вже проведено перерахунок з 01.01.2020 року виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2020 року № 2453-УІ, перерахунок буде здійснюватись при збільшенні суддівської винагороди після 18.02.2020 року.

Оцінюючи надані докази та враховуючи зміст рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, суд доходить висновку, що доводи відповідача, що послугували для відмови у проведенні перерахунку є помилковими, з таких підстав.

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, визнано неконституційним положення пункту 25 розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-УІІІ.

Однак, суд звертає увагу, що наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 18.11.2015 року № 151-о/с, ОСОБА_1 , відрахований зі штату суду з 18.11.2015 року та позивачу призначено щомісячне довічне утримання на підставі постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 06 січня 2016 року по справі № 523/19169/15-а, відповідно до якого зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області від 02.12.2015 року № 5-11272/15, відповідно до якої розмір заробітної плати ОСОБА_1 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 20670,00 грн., з яких 13780 грн.- посадовий оклад,6890, 00 грн. доплата за вислугу років (50% посадового окладу) саме на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, тобто до набрання чинності Закону № 1402.

Разом цим, оцінюючи докази по справі, суд також враховує, що пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

У зв`язку з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці став відповідати розміру суддівської винагороди за приписами ст. 135 Закону № 1402-VIII, що більше ніж отримував позивач, а тому у позивача виникло право на перерахунок щомісячного довічного утримання.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду по зразковій справі № 620/1116/20 від 16 червня 2020 року, яке набрало чинності 07.08.2020 року.

Так, у п.п. 54, 55, рішенні Верховного Суду по справі № 620/1116/20 зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.

Посилання відповідача на те, що право на перерахунок пенсії виникає при збільшенні суддівської винагороди після 18.02.2020 року та з 01.01.2020 року позивачу вже здійснено щомісячного довічного утримання є неправомірним, оскільки таке тлумачення норм права, не відповідає приписам ч.2 ст.152 Конституції України та ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Втрата чинності законів, інших актів або їх окремих положень, що визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, свідчить про дію в часі такого закону, акту, але не впливає на зміст прав осіб, які виникають, у зв`язку з визнанням їх неконституційними.

У свою чергу, суд зазначає, що особливості призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України врегульовано Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 (надалі Порядок № 3-1).

Пунктом 3 розділу 2 вказаного Порядку передбачено, що звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідка про розмір суддівської винагороди подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

Відповідно до п. 4 розділу 2 цього Порядку, перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним рішення про відмову в перерахунку довічного грошового утримання є правомірними.

Враховуючи вище встановлені судом обставини та висновок суду щодо протиправності рішення про відмову у проведенні перерахунку довічного грошового утримання, суд доходить висновку, що решт позовних вимог є обґрунтованими та належать задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 % згідно з довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 19.08.2020 року № 5-2220/20/вих., суд вважає, що вони також належать задоволенню, з таких підстав.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що враховуючи положення ч. 2 ст. 142 Закону України № 1402-УІІІ та суддівський стаж позивача 22 роки з 19.02.2020 року щомісячне довічне грошове утримання позивача повинно було б розраховуватись, виходячи із 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідні посаді.

Однак, судом відхиляються такі доводи відповідача, з тих підстав, що позивач просить здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання, а не призначити новий вид щомісячного довічного утримання.

Так, матеріалами справи підтверджено, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 січня 2016 року по справі № 523/19169/15-а зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області від 02.12.2015 року № 5-11272/15, відповідно до якої розмір заробітної плати ОСОБА_1 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 20670,00 грн., з яких 13780 грн.- посадовий оклад, 6890, 00 грн. доплата за вислугу років (50% посадового окладу).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наведені обставини не підлягають доказуванню.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачу призначено довічне утримання у основному розмірі 88 % від суддівської винагороди з 08.12.2015 року.

Чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: ч. 3 ст. 142 Закону передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Однак матеріалами справи підтверджено, що позивачу не призначалось щомісячне довічне грошове утримання на підставі ч. 3 ст. 142 Закону України № 1402-УІІІ або на підставі пункту 25 розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-УІІІ.

Суд зазначає, що процедури призначення та перерахунку довічного грошового утримання судді є різними за змістом і механізмом їх проведення та у разі перерахунку грошового утримання у зв`язку зі зміною складу суддівської винагороди не можуть бути застосовані процедури призначення грошового утримання суддям у відставці.

Також зменшення відсотку основного розміру грошового утримання судді, який був встановлений позивачу під час призначення йому такого утримання суперечить законодавчому принципу незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України, за виключенням якщо норми закону пом`якшують та поліпшують становище особи.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що застосування відповідачем 54 % суддівської винагороди до перерахунку пенсії позивача є протиправним, як тому, що стосується призначення нових пенсій (грошового утримання), а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Також є обґрунтованими вимоги позивача щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, оскільки рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) від 03.06.2013 року справа № 1-2/2013, визнано неконституційними статтю 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI; абзац другий пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню повністю шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №127 від 26.08.2020 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 % згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 19.08.2020 року №5-2220/20 вих., починаючи з 19.02.2020 року, без обмеження граничним розміром, з урахуванням здійснених виплат.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення належить негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 205,246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №127 від 26.08.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) здійснити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 % згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 19.08.2020 року №5-2220/20 вих., починаючи з 19.02.2020 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням здійснених виплат.

Рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.