Справа № 120/4518/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 листопада 2020 р. Справа № 120/4518/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення належної перевірки звернень від 09.06.2020, від 11.06.2020 та у невизнанні неправомірними дій Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" у зв`язку з порушенням законних прав засудженого щодо незабезпечення прав на телефонні розмови 05.06.2020 і 10.06.2020;

- зобов`язати відповідача провести належну перевірку звернень від 09.06.2020 і від 11.06.2020 та вжити заходів реагування щодо усунення Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" порушень прав засудженого на телефонні розмови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що згідно з вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 його засуджено до довічного позбавлення волі. Покарання відбуває в державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

За словами позивача він 05.06.2020 та 10.06.2020 звернувся із заявами до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" у яких просив надати можливість здійснити телефонні дзвінки. Однак, Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" належно не відреагувала на його звернення.

В подальшому, позивач 09.06.2020 та 11.06.2020 звернувся до Вінницької місцевої прокуратури, щодо незабезпечення його права на телефонні дзвінки. Звернення позивача 17.06.2020 були скеровані за належністю до відповідача для розгляду по суті.

Однак листом відповідача від 09.07.2020 № 513-6-2020/П-391 позивача повідомлено про відсутність порушень прав засудженого.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду звернень від 09.06.2020 та від 11.06.2020 протиправною, позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою від 07.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-ти денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України.

Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" (далі - третя особа).

Також витребувано за ініціативою суду:

- у Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції належним чином засвідчені копії матеріалів перевірки звернення засудженого ОСОБА_1 від 09.06.2020 та від 11.06.2020 щодо незабезпечення Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" його права на здійснення телефонних розмов 05.06.2020 та 10.06.2020;

- у Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" належним чином засвідчені копії заяви засудженого ОСОБА_1 від 05.06.2020 та від 10.06.2020 до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про надання телефонних розмов 05.06.2020 та 10.06.2020, а також журнал обліку телефонних розмов, в частині засудженого ОСОБА_1 за 05.06.2020 та 10.06.2020.

25.09.2020 на адресу суду надійшли витребувані документи та відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи відзив на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)". На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені ст. 107 Кримінально - виконавчого кодексу України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 107 Кримінально - виконавчого кодексу України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України.

Відповідач зазначає, що на реалізацію положень ст. 107 та 110 Кримінально - виконавчого кодексу України наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Відповідно до п. 2 розділу XIV Правил, адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови. Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Відповідач зазначає, що згідно довідки заступника начальника установи із соціально - виховної та психологічної роботи встановлено, що заяв з приводу надання телефонної розмови від засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 05.06.2020 та 10.06.2020 не надходило.

Крім того відповідач зазначив, що в ході проведення перевірки за заявами позивача від 09.06.2020 та 11.06.2020, останньому було запропоновано надати пояснення стосовно звернень про надання телефонної розмови 05.06.2020 та 10.06.2020, однак ОСОБА_1 у категоричній формі відмовився від надання пояснень, посилаючись на ст. 63 Конституції України, про що було складено Акт.

Також відповідач зазначив, що під час розгляду звернень позивача від 09.06.2020 та 11.06.2020 стосовно його звернень про надання телефонної розмови 05.06.2020 та 10.06.2020 не встановлено порушень в діях представників Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

15.10.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим.

Позивач зазначає, що відповідач не провів належну перевірку його звернень, що вказує на його протиправну бездіяльність.

19.10.2020 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідачем висловлено заперечення щодо доводів та міркувань вказаних у відповіді на відзив.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 позивача засуджено до довічного позбавлення волі. Місцем відбування призначеного покарання є Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

Як зазначає позивач у позовній заяві, 05.06.2020 та 10.06.2020 він звернувся із заявами до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про можливість здійснити телефонні дзвінки. Однак, Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" належно не відреагувала на його звернення.

В подальшому, позивач 09.06.2020 та 11.06.2020 звернувся до Вінницької місцевої прокуратури, із скаргою щодо незабезпечення його права на телефонні дзвінки.

Листом Вінницької місцевої прокуратури від 17.06.2020 № 104-115-15 позивача повідомлено, що його звернення від 09.06.2020 та від 11.06.2020 направлено за належністю до Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (а.с.15).

Листом відповідача від 09.07.2020 № 513-6-2020/П-391 позивача повідомлено, що під час проведення перевірки порушень законних прав та неправомірних дій з боку адміністрації Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" не виявлено (а.с.12).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду звернень від 09.06.2020 та від 11.06.2020 протиправною, позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивач засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

Нормативно-правовим актом, який регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань є Кримінально-виконавчий кодекс України (далі - КВК України).

Відповідно до ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч. 1, 2 ст. 7 КВК України).

Частиною 2 ст. 151 КВК України встановлено, що на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у ст. 107 КВК України, частиною 1 якої визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Особливості реалізації права засуджених на телефонні розмови врегульовано ст. 110 КВК України.

Частиною 5 ст. 110 КВК України передбачено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Водночас, ч. 8 ст. 110 КВК України визначено, що порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України.

На реалізацію положень ст. 107 та 110 КВК України наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила), згідно з пунктом 2 розділу 2 яких засуджені мають право вести телефонні розмови у порядку, встановленому розділом XIV цих Правил.

Відповідно до п. 2 розділу XIV Правил, адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.

Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. За необхідності та за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонну розмову може бути надано у будь-який час.

Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється, про що робиться відмітка на заяві засудженого.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Системний аналіз приписів ч. 5 ст. 110 КВК України та п. 2 розділу XIV Правил свідчить про те, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує право засуджених на телефонні розмови, не обмежуючи при цьому їх кількості у визначений розпорядком дня час. Однак, з метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених підзаконним нормативно-правовим актом передбачено обмеження тривалості розмови засудженого, що не може перевищувати 15 хвилин. Умовою реалізації права засудженого на телефонну розмову є його звернення до адміністрації із письмовою заявою в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 05.06.2020 та 10.06.2020 він звернувся із заявами до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про можливість здійснити телефонні дзвінки.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту звернення позивача 05.06.2020 та 10.06.2020 із заявами про надання телефонних розмов, ухвалою від 07.09.2020 судом витребовувалися копії заяв позивача. На виконання вимог ухвали суду відповідачем пояснено, що із такими заявами позивач не звертався.

Крім цього, на підставі довідки Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про надання телефонних розмов засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 протягом 2020 року та Журналу № 6254н обліку телефонних розмов засуджених корпусного відділення № 3 судом встановлено, що позивачу надавалась можливість здійснити телефонні розмови у вказаний період відповідно до його заяв в кількості 104 рази.

З фотокопій журналу обліку телефонних розмов засуджених Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" вбачається, що позивачеві надавалися телефонні розмови у червні (01, 02, 03, 04, 09, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 25, 26, 30) та в липні (01) 2020 року.

Ці факти також підтверджені довідкою Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про надання телефонних розмов засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , протягом 2020 року.

Разом з тим позивач зіслався на те, що за його заявами 05.06.2020 та 10.06.2020 Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" не надано можливість здійснити телефонні дзвінки.

Однак суд критично оцінює цей аргумент позивача, адже при проведенні перевірки порушень законних прав та неправомірних дій з боку адміністрації Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" щодо ненадання ОСОБА_1 можливість здійснити телефонні дзвінки за його заявами 05.06.2020 та 10.06.2020 встановлено, що заяви з приводу надання телефонних дзвінків засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 на 05.06.2020 та 10.06.2020 до адміністрації Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" не надходили.

Враховуючи недоведеність факту звернення позивача із письмовими заявами про надання йому права здійснити телефонні дзвінки 05.06.2020 та 10.06.2020, суд дійшов висновку про безпідставність його тверджень про порушення відповідачем його прав на телефонні розмови.

Щодо повноти проведеної за скаргою позивача перевірки, то судом встановлено, що під час її проведення відібрано пояснення у засуджених. У своїх поясненнях вони зазначили, що в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" створені усі умови для реалізації засудженими прав на телефонні розмови, та жодних зауважень чи скарг із цього приводу не висловили. Під час перевірки позивачу також запропоновано надати пояснення, однак він від надання пояснень відмовився, про що складено акт від 02.07.2020.

За наслідками проведення перевірки відповідач письмово повідомив позивача про те, що порушень законних прав на телефонні розмови та неправомірних дій з боку адміністрації Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" не виявлено.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає безпідставними як аргументи позивача про порушення його прав на телефонні дзвінки 05.06.2020 та 10.06.2020 так і аргументи про бездіяльність відповідача під час проведення перевірки за його скаргою.

За таких обставин, позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення належної перевірки звернень від 09.06.2020, від 11.06.2020 та у невизнанні неправомірними дій Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" у зв`язку з порушенням законних прав засудженого щодо незабезпечення прав на телефонні розмови 05.06.2020, 10.06.2020 не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести належну перевірку звернень від 09.06.2020, 11.06.2020 та вжити заходів реагування щодо усунення Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" порушень прав засудженого на телефонні розмови, суд зазначає, що така є похідною від першої позовної вимоги, а тому також не підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Центрально - Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Брацлавська, 2-А, м. Вінниця, 21001, );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" (вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, 21001, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович