Справа № 420/396/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/396/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 20.07.1999 року Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, місце АДРЕСА_1 ) до Одеської митниці Держмитслужби (, місцезнаходження: вул. Івана та Юрія Лип 21А, м. Одеса, 65078), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП - не зазначено, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання дій незаконними та зобов`язання усунути порушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , у якому позивач просить суд:

- зобов`язати Одеську митницю Держмитслужби усунути порушення вимог ст.42, 49-2 КЗпП України при приведенні в дію змін до штатного розпису шляхом переводу ОСОБА_1 на рівнозначну посаду начальника відділу оперативного реагування №2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушення митних правил Одеської митниці Держмитслужби, визначивши робоче місце, функціональні обов`язки та підпорядкованість;

- визнати незаконними дії Одеської митниці Держмитслужби по наданню переважного права при переведенні на посаду начальника відділу оперативного реагування № 2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушення митних правил Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_2 .

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що у зв`язку з внесенням змін до організаційної структури та штатного розпису Одеської митниці ДФС на базі Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС, начальником якого був позивач, створено Другий відділ оперативного реагування Управління запобігання та протидії контрабанді та порушеннями митних правил Одеської митниці ДФС, до якого перейшли функції та обов`язки Третього відділу. Проте, позивачу не запропонована рівнозначна посада начальника Другого відділу. В свою чергу, позивач звернувся із заявою про переведення його на посаду начальника Другого відділу, однак йому відмовлено. Відмова відповідача мотивована тим, що позивачу надано щорічну відпустку, а тому його заява є передчасною. Позивач зазначив, що під час подання та розгляду його заяви про переведення на посаду начальника Другого відділу він не знаходився у відпустці. Крім того, він має переважне право перед ОСОБА_2 , призначеним на посаду начальника Другого відділу, на яку претендує позивач.

27.01.2020 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху.

04.02.2020 року позивач надав до суду уточнений адміністративний позов в якому просить суд:

- визнати незаконними дії Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21А, місто Одеса, 65078, ) по наданню переважного права при призначенні на посаду начальника відділу оперативного реагування №2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Одеської митниці Держмитслужби Присяжнюка Ігоря Володимировича відповідно до наказу Одеської митниці Держмитслужби №39-о від 09 грудня 2019 року;

- зобов`язати Одеську митницю Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21А, місто Одеса, 65078, ) перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на посаду начальника відділу оперативного реагування №2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Одеської митниці Держмитслужби.

Ухвалою суду від 07.02.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

04.03.2020 року від Одеської митниці Держмитслужби надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 10083/20), в якому в відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції представник Одеської митниці Держмитслужби вказує, що виконання вимог ст. 42 та 49-2 КЗпП України в частині надання преважного права на залишення на роботі тій чи іншій посадовій особі виникає лише у разі вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Оскільки позивач час позивач перебуває у трудових відносинах з Одеською митницею ДФС, підстав для застосування норм ст. 42 та 49-2 КЗпП України немає. При цьому, відповідач вказує, що суд не вправі втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, перебираючи на себе повноваження та функції уповноваженого органу, втручаючись при цьому у внутрішньо - організаційну специфіку роботи останнього.

11.03.2020 року від позивача до суду надійшли заперечення на відзив, в яких останній просить адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою суду від 23.03.2020 року зупинено провадження по справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою суду від 28.05.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання, поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 02.07.2020 року зупинено провадження по справі до надання витребовуваних документів.

Ухвалою суду від 04.08.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання, поновлено провадження по справі.

05.08.2020 року (вх. №30641/20) позивачем подано заяву про відвід судді.

Ухвалою суду від 10.08.2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді.

07.08.2020 року позивач надав до суду уточнений адміністративний позов в якому просить суд:

- визнати незаконними дії Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21А, місто Одеса, 65078, ) по наданню переважного права при призначенні на посаду начальника відділу оперативного реагування №2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Одеської митниці Держмитслужби Присяжнюка Ігоря Володимировича відповідно до наказу Одеської митниці Держмитслужби №39-о від 09 грудня 2019 року.

- зобов`язати Одеську митницю Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21А, місто Одеса, 65078, ) перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на посаду начальника відділу оперативного реагування №3 управління забезпечення протидії митним правопорушенням Одеської митниці Держмитслужби, згідно введеної з 03.08.2020 року організаційної структури та штатного розпису.

Ухвалою суду від 12.08.2020 року прийнято уточнену позовну заяву, розгляд справи розпочато спочатку.

28.08.2020 року від Одеської митниці Держмитслужби надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 34007/20), в якому відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими.

31.08.2020 року позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просить суд:

- визнати незаконними дії Одеської митниці Держмитслужби про відмову ОСОБА_1 в реалізації права на подальше проходження служби та по наданню переважного права при призначенні на посаду начальника відділу оперативного реагування №2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Одеської митниці Держмитслужби Присяжнюка Ігоря Володимировича відповідно до наказу Одеської митниці Держмитслужби №39-о від 09 грудня 2019 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника третього відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС, зобов`язавши Одеську митницю Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21А, місто Одеса, 65078, ) перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на посаду начальника відділу оперативного реагування №3 управління забезпечення протидії митним правопорушенням Одеської митниці Держмитслужби, згідно введеної з 03.08.2020 року організаційної структури та штатного розпису, та стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 31.08.2020 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог, розгляд справи розпочато спочатку.

14.09.2020 року від Одеської митниці Держмитслужби надійшов відзив на заяву позивача про збільшення позовних вимог (вх. № 36622/20), в якому в відповідач зазначає, що факт реорганізації Одеської митниці ДФС є окремою самостійною підставою звільнення позивача. При цьому, переведення державного службовця на рівнозначну посаду та пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом, а не обов`язком суб`єкта владних повноважень. Крім того, відповідачем зазначено, що поновити позивача на посаді начальника третього відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС неможливо, оскільки Одеська митниця ДФС перебуває в стані припинення.

12.10.2020 року (вх. ЕП/16778/20) від представника третьої особи надійшла заява про перенесення розгляду справи у зв`язку із захворюванням представника.

Ухвалою суду від 12.10.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

26.10.2020 року (вх.№44551/20) від позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

В судове засідання призначене на 26.10.2020 року сторони не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

26.10.2020 року ухвалою суду, яку занесено до протоколу судового засідання, задоволено заяву позивача, закрито підготовче провадження по справі та продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року по справі № 815/2998/18, яку залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019р., позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, третя особа - ОСОБА_3 зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними дій задоволено в частково, а саме визнано незаконними дії Одеської митниці ДФС по наданню переважного права при переведенні на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_4 на підставі наказу Одеської митниці ДФС від 15.02.2018 року №115, по призначенню ОСОБА_3 на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії відповідно до наказу №330-О від 26.04.2018 року; зобов`язано Одеську митницю ДФС перевести ОСОБА_1 на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС.

Наказом 330-о від 18.04.2019 року позивача поновлено на посаді Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС у відповідності до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу, установлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Наказом Державної фіскальної служби України від 25.11.2019 № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато процедуру припинення юридичної особи Одеської митниці ДФС шляхом її приєднання до Одеської митниці Держмитслужби

02 грудня 2019 року прийнято Наказ №91 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Одеської митниці Держмитслужби на 2019 рік». Відповідно до якого 02 грудня 2019 року особовий склад Третього відділу оперативного реагування УПМП та МВ Одеської митниці ДФС ознайомлений з Постановами КМУ від 18 грудня 2018 року №1200, від 02 жовтня 2019 року №858 та Наказом ДФС від 25 листопада 2019 року №30-рг (т. 1 а.с. 16).

09 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до виконуючого обов`язки начальника Одеської митниці Держмитслужби з заявою, в якій просив призначити його на посаду начальника відділу оперативного реагування №2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушення митних правил Одеської митниці Держмитслужби.

Листом Одеської митниці Держмитслужби №7.10-08/7.10-20-02/1/11/711 від 23.12.2019 року повідомлено позивача, що він звернувся з заявою від 09.12.2019 року, з проханням здійснити заходи щодо переведення на посаду до Одеської митниці Держмитслужби, в період перебування у відпустці, проте механізм призначення в порядку переведення на посаду до іншого державного органу передбачає перебування працівника на робочому місці. У зв`язку з тим, що позивач виявив своє Конституційне право на відпочинок, розгляд його заяви від 09.12.2019 року визначено передчасним.

Відповідно наказу Одеської митниці Держмитслужби №39-о від 09.12.2019 року ОСОБА_2 призначено на посаду начальника відділу оперативного реагування № 2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушення митних правил Одеської митниці Держмитслужби в порядку переведення з Фонду державного майна України. На підставі штатного розпису Одеської митниці Держмитслужби на 2019 рік, листа Одеської митниці Держмитслужби від 02.12.2019 року №14/1, письмової згоди ОСОБА_2

25.08.2020 року наказом Одеської митниці Держмитслужби № 87-о від 20.08.2020 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади начальника третього відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушень та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС. Підстава звільнення: попередження про наступне вивільнення від 20.07.2020 року.

Положеннями ст. 43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.569 Митного кодексу України працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб органів доходів і зборів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ "Про державну службу", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами 1-3 статті 5 Закону № 889-VІІІ визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 5 статті 22 Закону № 889-VІІІ у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Пунктом 2 частини 1 статті 41 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Відповідно до ч.1 ст.87 Закону № 889- VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За правилами ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення із зазначених вище підстав допускається лише, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно ч.1-2 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, сімейним - при наявності двох і більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 09.12.2019 року звернувся з заявою до виконуючого обов`язки начальника Одеської митниці Держмитслужби про призначення його на посаду начальника відділу оперативного реагування №2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушення митних правил Одеської митниці Держмитслужби.

Водночас, наказом №39-о від 09.12.2019 року ОСОБА_2 з 09 грудня 2019 року призначено на посаду начальника відділу оперативного реагування № 2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушення митних правил Одеської митниці Держмитслужби.

Тобто, на момент подачі заяви позивачем щодо призначення на посаду начальника відділу оперативного реагування №2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушення митних правил Одеської митниці Держмитслужби вказана посада не була вакантною, оскільки на цю посаду вже призначено ОСОБА_2 .

При цьому, наказ №39-о від 09.12.2019 року, яким ОСОБА_2 призначено на відповідну посаду позивачем не оскаржується та є чинним.

Крім того, позивачем не оскаржувалася в судовому порядку відмова відповідача у переведенні ОСОБА_1 на посаду начальника відділу оперативного реагування №2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушення митних правил Одеської митниці Держмитслужби, викладена у Листі Одеської митниці Держмитслужби №7.10-08/7.10-20-02/1/11/711 від 23.12.2019 року.

За таких обставин, суд вважає що підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання незаконними дії Одеської митниці Держмитслужби про відмову ОСОБА_1 в реалізації права на подальше проходження служби та по наданню переважного права при призначенні на посаду начальника відділу оперативного реагування №2 управління запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Одеської митниці Держмитслужби Присяжнюка Ігоря Володимировича відповідно до наказу Одеської митниці Держмитслужби №39-о від 09 грудня 2019 року немає.

Вирішуючи питання щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника третього відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС, зобов`язавши Одеську митницю Держмитслужби перевести ОСОБА_1 на посаду начальника відділу оперативного реагування №3 управління забезпечення протидії митним правопорушенням Одеської митниці Держмитслужби, згідно введеної з 03.08.2020 року організаційної структури та штатного розпису, та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Так, 25.08.2020 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади начальника третього відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушень та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС відповідно до наказу Одеської митниці Держмитслужби № 87-о від 20.08.2020 року.

При цьому, суд звертає увагу, що вказаний наказ є чинним та не скасованим, позивачем не оскаржувався в судовому порядку.

Водночас, поновлення позивача на роботі, стягнення заробітної плати є похідними від вимоги про скасування наказу Одеської митниці Держмитслужби № 87-о від 20.08.2020 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

На підставі встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 20.07.1999 р. Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, місце АДРЕСА_1 ) до Одеської митниці держмитслужби (, місцезнаходження: вул. Івана та Юрія Лип 21А, м. Одеса, 65078), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП - не зазначено, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання дій незаконними та зобов`язання усунути порушення,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Токмілова Л.М.

.