Справа № 640/6669/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Погрібніченко І.М.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Справа № 640/6669/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Шульжука Т.Р.,

представника відповідача Демченка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Адама Україна» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Адама Україна»

до Офісу великих платників податків

Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Адама Україна» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.01.2019 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2020, у задоволені адміністративного позову ТОВ «АДАМА Україна» відмовлено повністю.

09.07.2020 ТОВ «АДАМА Україна» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції у цій справі, в якій просило:

- скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019, яке постановлено в цій справі;

- прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Адама Україна», визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.01.2019 № .

Зазначена заява позивача обґрунтована тим, що 23.05.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466, яким підрозділ 2 Розділу XX «Перехідних положень» ПК України доповнено пунктом 73, що на переконання позивача, ретроспективно врегульовує правовідносини у контексті відповідальності платників податків ПДВ за ст. 120-1 ПК України, які виникли у період з 01.01.2017 по 31.12.2019, та пом`якшує податкову (фінансову) відповідальність щодо правовідносин несвоєчасної реєстрації податкових накладних.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2020 відмовлено у задоволенні зазначеної заяви позивача та залишено в силі рішення суду, яке ухвалено в цій справі.

Постановляючи таку ухвалу, суд виходив з того, що позивач обґрунтовує свою заяву наявністю обставин, визначених ч. 3 ст. 361 КАС України, а саме: скасуванням нормативно-правового акту, що діяв під час розгляду справи, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність фізичної особи, однак, оскільки позивач має статус юридичної особи, посилання на вказану обставину є недопустимим.

При цьому, суд зазначив, що Законом України від 16.01.2020 № 466, на який посилається заявник, не скасовано відповідальності (штрафів) за порушення платниками ПДВ граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, суд вказав, що необхідною умовою застосування правової норми, наведеної заявником, є встановлення контролюючим органом факту неузгодження податкового зобов`язання платником податку на час набрання чинності таким нормативно-правовим актом, тобто відповідні податкові повідомлення-рішення мають перебувати у процедурі адміністративного або судового оскарження і грошові зобов`язання за ними мають бути не сплачені.

Разом з тим, судом установлено, що узгодження податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 14.01.2019 № відбулося 12.02.2020, тобто до набрання чинності Закону України від 16.01.2020 № 466, а тому його правові норми до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його заяву про перегляд судового рішення в цій справі за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування вимог своєї скарги апелянт наводить доводи, аналогічні тим, що викладалися ним у суді першої інстанції, та зокрема, зазначає, що з 23.05.2020 Законом від 16.01.2020 № 466 змінено нормативні випадки притягнення платників податків до відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, а також ретроспективно врегульовано правила застосування пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України в період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

Крім того, апелянт зазначає, що 14.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб-підприємців» від 14.07.2020 № 786-ІХ, відповідно до якого, на переконання апелянта, ретроспективна дія пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ Закону № 466 поширюється на правовідносини, що виникли з 01.01.2017 по 23.05.2020.

При цьому, апелянт наполягає на тому, що наведені ним обставини, відповідно до частини третьої статті 361 КАС України, є правовою підставою для перегляду судового рішення в цій справі за нововиявленими обставинами та задоволення його позову.

Водночас, апелянт стверджує, що вказана норма КАС України поширюється не лише на фізичних осіб, а й на юридичних осіб, та в обґрунтування таких доводів посилається на рішення Конституційного Суду України щодо тлумачення статті 58 Конституції України.

Також апелянт посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 17.07.2020 у справі № 640/5138/19.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвалу суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо задоволення його заяви про перегляд судового рішення в цій справі за нововиявленими обставинами.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду - без змін з наступних підстав.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до частин першої - третьої, шостої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти.

Разом з тим, не є нововиявленими обставинами ті, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

При цьому, у своїх висновках, викладених в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів установила, що предметом судового розгляду в цій справі було податкове повідомлення-рішення від 14.01.2019 № про застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію ним податкових накладних в ЄРПН.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466-IX, який набув чинності 23.05.2020, дійсно було запроваджено певні зміни до норми ПК України, за якою позивача притягнуто до вказаної вище відповідальності.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги та вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що вказаним Законом запроваджено ретроактивну дію закону у правовідносинах щодо штрафів, нарахованих платникам податків протягом періоду з 01.01.2017 до 31.12.2019.

Однак, застосування відповідно норми податкового законодавства у її ретроспективі є можливим лише до моменту набуття відповідним (оспорюваним) грошовим зобов`язанням платника (штрафом) правового статусу узгодженого.

При цьому, поняття зазначеного статусу в даному випадку підлягає розширеному тлумаченню, ніж в розумінні пункту 56.18 статті 56 ПК України, полягає у тому, що грошове зобов`язання вважається неузгодженим протягом усієї процедури судового оскарження (без обмеження в суді якої інстанції знаходиться спір).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.07.2020 у справі № 640/5138/19.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що в даній справі процедура судового оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 14.01.2019 № на момент його звернення з цією заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вже була завершена. Тож, підстави для застосування до нього відповідних норм податкового законодавства в ретроспективі Закону від 16.01.2020 № 466-IX відсутні.

З огляду на це, з приводу посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 17.07.2020 у справі № 640/5138/19, колегія суддів зазначає, що така постанова прийнята Верховним Судом за результатами касаційного перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанції, а не щодо заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

При цьому, висновки Верховного Суду, викладені у постанові, на яку посилається апелянт, навпаки визначають темпоральну процедуру застосування ретроспективної дії відповідних законодавчих приписів, що, як установлено вище, у цій справі вже завершена.

Посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України щодо тлумачення статті 58 Конституції України апеляційний суд приймає до уваги, але зазначає, що таке тлумачення також підлягає застосуванню щодо правовідносин, які ще не знайшли свого остаточного правового вирішення, тобто у даному випадку до звершення відповідної судової процедури, з урахуванням вищенаведеної темпоральної межі. В іншому ж випадку, застосування частини третьої статті 361 КАС України у цій справі, без урахуванням частини першої цієї ж статті, призведе до порушення принципу юридичної визначеності в контексті остаточності судового рішення, яке набрало законної сили та яким завершено процедуру судового оскарження.

З огляду на викладене, колегія судів відхиляє як необґрунтовані доводи апелянта про те, що 23.05.2020 Законом від 16.01.2020 № 466 змінено нормативні випадки притягнення платників податків до відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, а також ретроспективно врегульовано правила застосування пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України в період з 01.01.2017 по 31.12.2019, а також, що 14.07.2020 набрав чинності Закон України «від 14.07.2020 № 786-ІХ, відповідно до якого, на переконання апелянта, ретроспективна дія пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ Закону № 466 поширюється на правовідносини, що виникли з 01.01.2017 по 23.05.2020.

Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення заяви позивача про перегляд судового рішення в цій справі за нововиявленими обставинами.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Адама Україна» підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 361, 363 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Адама Україна» - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 11 листопада 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: