Справа № 340/1351/20
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 340/1351/20

головуючий суддя І інстанції Сагун А.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - доповідача: Іванова С.М.,
суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року в адміністративній справі №340/1351/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №39 від 25.01.2018 в частині п. 9 (п.12 в новій нумерації) стосовно капітана ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 № 46 від 19.02.2020 року Про внесення змін до наказу від 28.01.2018 № 39 в повному обсязі (а.с.44-54).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_2 № 46 від 19.02.2020 року Про внесення змін до наказу від 28.01.2018 № 39.

В задоволені решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року скасувати в частині позовних вимог в задоволенні яких було відмовлено та в цій частині прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що наказ командира Військової частини НОМЕР_3 від 25.01.2018 року № 39 є протиправним в частині встановлення вини позивача у заподіянні шкоди державі, внаслідок переплати грошового забезпечення військовослужбовців, що в подальшому може призвести до притягнення його до матеріальної відповідальності.

Військовою частиною НОМЕР_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Частиною 1 статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а отже рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегією суддів не переглядається.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, 28.10.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшли:

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 39 від 25.01.2018 року, в п. 9 якого дано доручення про направлення листа-клопотання на Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » про притягнення до дисциплінарної відповідальності та утримання коштів заподіяної шкоди державі з капітана ОСОБА_1 в сумі 28 558,80 грн.;

- акт прийому-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків;

- витяг з книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_4 . з якого вбачається, що з капітана ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.01.2018 року № 39 підлягає стягненню 28 558,80 грн.

Відповідно до п. 9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.01.2018 року (з адміністративно-господарської діяльності) «За результатами службового розслідування по факту переплат грошового забезпечення» ТВП помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи старшому солдату ОСОБА_2 доручено підготувати клопотання на командира військової частини НОМЕР_4 про направлення листа-клопотання на Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » про притягнення до дисциплінарної відповідальності та утримання коштів заподіяної шкоди державі в сумі 28 558,80 грн. з капітана ОСОБА_1 , який переведений до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де проходить службу на даний час.

29.10.2019 за вих. №3954 Кіровоградським обласним військовим комісаріатом на адресу військової частини НОМЕР_4 , було направлено лист, яким акт приймання - передачі заборгованосіі з відшкодування завданих державі збитків, було повернено командиру військової частини НОМЕР_4 без його погодження.

14.04.2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 46 від 19.02.2020 року «Про внесення змін до наказу від 28.01.2018 № 39».

Згідно пункту 1 зазначеного наказу за порушення вимог абзацу 2, 5 статті 11, статей 16,88 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзаців 1, 2 статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України через неправомірно виплачені кошти військовослужбовцям відповідно до статті 13 Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» від 25 червня 1995 року № 243/95-ВР, наказано притягнути до повної матеріальної відповідальності колишнього начальника фінансово-економічної служби військової частини польова пошта НОМЕР_5 ( НОМЕР_2 ) капітана ОСОБА_1 в рахунок заподіяних державі збитків у сумі 28 558,80 грн.

В пункті 3 наказу вказано про внесення зміни до пункту 12 (п. 9 в первинній редакції) наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.01.2018 року (з адміністративно-господарської діяльності), виклавши його в наступній редакції: помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з фінансово-економічної роботи-начальнику служби суму завданих збитків у розмірі 28 558,80 грн. внести до книги грошових стягнень та нарахувань та обліковувати за капітаном ОСОБА_1 , а також підготувати документи для передачі дебіторської заборгованості до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погодившись з наказом № 39 від 25.01.2018 в частині п. 9 (п.12 в новій нумерації) стосовно капітана ОСОБА_1 та наказом № 46 від 19.02.2020 року Про внесення змін до наказу від 28.01.2018 № 39, позивач звернувся до суд з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний п. 9 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 39 від 25.01.2018, стосовно капітана ОСОБА_1 не містить положень, які порушують права, свободи та інтереси останнього.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Таким чином, підставами для визнання протиправними актів суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Як вбачається зі змісту п. 9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.01.2018 року (з адміністративно-господарської діяльності) «За результатами службового розслідування по факту переплат грошового забезпечення», ТВП помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи старшому солдату ОСОБА_2 доручено підготувати клопотання на командира військової частини НОМЕР_4 про направлення листа-клопотання на Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » про притягнення до дисциплінарної відповідальності та утримання коштів заподіяної шкоди державі в сумі 28 558,80 грн. з капітана ОСОБА_1 , який переведений до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де проходить службу на даний час.

Отже, з зазначеного пункту наказу вбачається, що останній фактично є внутрішньою розпорядчою вказівкою командира військової частини по виконанню старшим солдатом ОСОБА_2 певних дій та не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) в розумінні приписів ст. 4 КАС України, оскільки не стосується прав або інтересів позивача, зокрема не встановлює дисциплінарної або матеріальної відповідальності останнього.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції відносно відстуності правових підстав для скасування спірного наказу.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року в адміністративній справі №340/1351/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає за виключенням підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко