Справа № 308/11287/19
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Лупак В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 03.11.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.11.2020 року.

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтований тим, що постановою інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Дерев`янко Олега Івановича від 24 вересня 2019 серії ДПО18 №760208 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зафіксованого не в автоматичному режимі та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. У даній постанові зазначено, що 24 вересня 2019 року о 15 год. 11 хв. ОСОБА_1 порушив швидкісний режим в населеному пункті, чим порушив п. 12. 4 ПДР України.

На думку позивача, така постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки у Відповідача відсутні відповідні докази і такі не були позивачу для ознайомлення при винесення згаданої вище постанови.

Окрім того, позивач зазначив, що тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТruСАМ, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.15 №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MІ/1-2903-2012 від 29.08.12 є не чинним з 02.11.2015 року. Таким чином, у Відповідача відсутні належні докази вчинення ОСОБА_1 порушення ПДР. Отже, висновок Відповідача про допущене будь-яке порушення ПДР не відповідає дійсності, у зв`язку з чим Відповідач порушив приписи ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній послідовності з законом.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Дерев`янко Олега Івановича від 24 вересня 2019 серії ДПО18 №760208 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачеві надати суду відзив на позовну заяву та копію відзиву одночасно надіслати позивачу.

04.12.2019 року з УПП в Закарпатській області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач, у відзиві вказав на те, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема у відзиві зазначено, що 24.09.2019 року під час несення служби інспектором управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Дерев`янко О.І. за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС000618) було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій транспортного засобу Mercedes-Benz з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 84 (вісімдесят чотири) км/год. в населеному пункті (с. Неліпино, Свалявського р-ну, Закарпатської області - 745 км А/Д Київ- Чоп), при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 34 (тридцять чотири) км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Відповідач, стверджує, що всіх водіїв на їх вимогу ознайомлюють з документами, що підтверджують правомірність використання вимірювального приладу TruCAM, а також фотознімками, які зроблені приладом. Відтак, відповідач вважає, що доводи позивача про їх відсутність та неможливість надання є необгрунтованими та не відповідають дійсності. При цьому позивачу було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, в подальшому встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача, а також інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 255 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та запропоновано під підпис отримати її копію.

Відповідач зазначає, що на фотознімку, який додано до відзиву, зазначено дату вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, місце скоєння правопорушення, географічні координати тощо.

Окрім того відповідач вказує, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Окрім того у відзиві вказано, що використання вказаного приладу органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04.10.2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму та прилад є сетрифікованим. Відповідач при цьому зазначив, що всі прилади, що використовуються працівниками ДПП пройшли повірку.

Разом із тим у відзиві вказано, що факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеними компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, фотознімком приладу TruCAM та іншими доказами, доданими до відзиву. Таким чином відповідач зазначає, що оскаржувана постанова відповідає всім вимогам ст. 283 КУпАП. На переконання відповідача: розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно- правовими актами.

А тому з огляду на вказане відповідач просить суд: поновити строк для подачі відзиву; рийняти відзив та врахувати доводи сторони відповідача при розгляді справи; відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.01.2020 постановлено замінити первісного відповідача інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Дерев`янко О.І. у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Дерев`янко Олега Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення на належного відповідача - Департамент патрульної поліції (, вул.Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048, тел., e-mail:). Враховуючи положення ч.1 ст. 286 КАС України, постановлено також встановити відповідачу строк до 20.02.2020 для подачі відзиву на позовну заяву, копії яких одночасно з поданням до суду повинні бути надіслані іншим учасникам справи. Вказано, що вимоги до змісту та форми відзиву на позовну заяву передбачено ст. 162 КАС України. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (ч. 4 ст. 159 КАС України).

Представником позивача, через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності на основі наявних матеріалів справи. Крім того, позивач ОСОБА_1 , подав заяву в якій вказує, що 24.09.2020 року він керуючи транспортним засобом Мерседес-Бенц н.з. НОМЕР_2 рухаючись автодорогою сполученням Київ-Чоп, у Свалявському районі, поза межами будь якого населеного пункту був зупинений патрульною поліцією. На вимогу показати йому докази порушення ПДР, зокрема перевищення швидкості, співробітником поліції йому було надано один фотознімок. На вказаному фотознімку, було зафіксовано транспортний засіб позивача. При цьому, як вказує позивач будь-яких обмежувальних знаків дорожнього руху ні на фотознімку ні на відповідній ділянці автодороги (Київ-Чоп, Свалявський район) не було. Разом із тим, позивач вказує і на те, що на його клопотання про надання можливості скористатися правовою допомогою адвоката, інспектор відмовив, вказав на те що такого права у ОСОБА_1 немає.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Позивачем, його представником, через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності на основі наявних матеріалів справи.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Департамент патрульної поліції відзиву на позовну заяву не подавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За правилами ч. ч. 5, 7 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Дерев`янко Олега Івановича від 24 вересня 2019 серії ДПО18 №760208 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зафіксованого не в автоматичному режимі та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови встановлено, що 24 вересня 2019 року о 15 год. 11 хв. ОСОБА_1 порушив швидкісний режим в населеному пункті, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідачем не надано. Зокрема, не надано жодних доказів фото- чи відеофіксації наявності обставин порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху та його тверджень не спростовано. Судом також констатується, що доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова не містить, та такі не надані для дослідження суду під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Незважаючи на це, доводи позивача не спростовані відповідачем.

Суд констатує, що відзив на позовну заяву було подано відповідачем, а саме УПП в Закарпатській області ДПП, разом із тим первісного відповідача - інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Дерев`янко Олега Івановича згідно ухвали суду від 31.01.2020 року було замінено на належного відповідача Департамент Патрульної Поліції.

Стосовно твердження позивача щодо неправомірності використання працівниками патрульної поліції лазерного вимірювача TruCam LTІ 20/20, суд зазначає наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 №UA-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12. Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Всі прилади, що використовуються працівниками патрульної поліції пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCAM визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 №437 і становить 1 рік. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/13552, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 14.12.2018 та чинного до 14.12.2019 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №607 є придатним до застосування. Можливість використання приладу TruCAM LTI 20/20 також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 №04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування EAS відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Суд зауважує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

При цьому, для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Між тим, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Разом з тим, відповідачем не надано суду достовірних доказів, щодо місця розташування транспортного засобу під керуванням позивача, під час вимірювання його швидкості руху за допомогою TruCam ТС 000652 та дорожнього знаку, який вказує, що транспортний засіб знаходився в межах населеного пункту зокрема на фотознімку, який доданий до відзиву, що був дослідженим судом, у судовому засіданні, вказано лише що автомобіль рухався на А/Д Київ Чоп, М 06, 745 км. Проте відомості про населений пункт відсутні.

При цьому, відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову саме за порушення п. 12.4 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 12.4. ПДР передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Межі населеного пункту відображаються відповідними знаками.

Знак 5.45 "Початок населеного пункту" застосовується для позначення початку населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знак 5.46 "Кінець населеного пункту" місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знаки 5.45 і 5.46 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є перевищення дозволеної швидкості саме у населеному пункті, межі якого позначаються дорожніми знаками 5.45 та 5.46.

Однак відповідачем не доведено саме факт перевищення швидкості у населеному пункті, на фотознімку не відображено будь якого заборонного знаку, сам позивач стверджує що на вказаному відрізку шляху не було знаків які б інформували про населений пункт, а саме: 5.45 "Початок населеного пункту".

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем надано суду фото з зображенням на якому зазначено файл: _g9000_0924_151131.jmf від 24.09.2019 року, на якому зазначено, що місцем вимірювання швидкість здійснювалася на автодорозі Київ Чоп, М 06, 745 км та зображено фото з номерним знаком автомобіля НОМЕР_2 .

Інших доказів правомірності винесення оскарженої постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідачем не надано.

Однак, відповідачем не надано суду достовірних доказів, щодо місця розташування транспортного засобу Мерседес-Бенц н.з. НОМЕР_2 під час вимірювання його швидкості руху за допомогою TruCam та дорожнього знаку, який вказує, що транспортний засіб знаходився в межах населеного пункту, та в якому саме населеному пункті.

При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи наведене вище та те, що позивач оспорює факт вчинення ним правопорушення саме у межах населеного пункту, суд приходить до висновку, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 порушені правила дорожнього руху саме у населеному пункті і що саме в його межах ним скоєно адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд доходить переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, та відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесенні оскаржуваної постанови вимог ст.ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі не з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановив факт вчинення адміністративного правопорушення, з посиланням на належні та допустимі докази та наявності вини в діях ОСОБА_1 .. Відповідачем протилежне не доведено, а отже, позов підлягає задоволенню.

Отже, враховуючи викладене та беручи до уваги вищенаведені норми, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати постанову серії ДПО18 №760208, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Дерев`янко Олега Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №760208 від 24 вересня 2019, винесену відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, або через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Департамент патрульної поліції (, вул.Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048, тел., e-mail:).

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазико ш