Справа № 758/2592/20-ц
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року м. Київ № 758/2592/20-ц

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Пенсійного фонду України

про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Пенсійного фонду України (далі по тексту - відповідач), в якому просить: визнати дії Пенсійного фонду України протиправними, зобов`язати Пенсійний фонд України призначити, нараховувати та виплатити підвищення до пенсії як інваліду війни в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії на день виплати з 04 березня 1991 року; зобов`язати Пенсійний фонд України на суму боргу не виплачену з вини держави щоквартально, щорічно з 04 березня 1991 року нараховувати 3% річних та на загальну суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120% річних від найвищої облікової ставки Національного банку України; зобов`язати довічно виплачувати довічне підвищення до пенсії.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є інвалідом війни, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, ветераном праці, а тому має право на отримання щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком довічного відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії передано на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 серпня 2020 року головуючою у справі визначено суддю Кузьменко А.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року справу прийнято, відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача зазначає, що Пенсійний фонд України не наділений повноваженнями щодо нарахування та проведення перерахунку пенсії. Крім того, представник відповідача наголошує, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року у справі №758/5128/17, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з 11 жовтня 2016 року, нарахування індексації невиплачених сум боргу, інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних, зобов`язання видати довідку, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2020 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України в частині позовних вимог про визнання дій Пенсійного фонду України протиправними, зобов`язання Пенсійний фонд України призначити, нараховувати та виплатити підвищення до пенсії як інваліду війни в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії на день виплати з 08 лютого 2011 року по 22 листопада 2017 року; зобов`язання Пенсійний фонд України на суму боргу не виплачену з вини держави щоквартально, щорічно з 04 березня 1991 року нараховувати 3% річних за період з 08 лютого 2011 року по 22 листопада 2017 року; зобов`язати виплачувати довічне підвищення до пенсії за період з 08 лютого 2011 року по 22 листопада 2017 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеним до 1 категорії, інвалідом війни.

17 лютого 2020 року позивач звернувся до Голови Пенсійного фонду України з вимогою провести перерахунок його, позивача, підвищення до пенсії як інваліду війни в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії на день виплати з 04 березня 1991 року та на суму боргу не виплачену з вини держави щоквартально, щорічно з 04 березня 1991 року нараховувати 3% річних та на загальну суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120% річних від найвищої облікової ставки Національного банку України.

Листом від 13 березня 2020 року №6770-4231/Р-03/8-2800/20 Пенсійний фонд України повідомив позивача, що він отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсію обчислено виходячи із максимального заробітку 3,00 тисячі крб за роботу в зоні відчуження у квітні 1986 року, до пенсії встановлена додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, підвищення особі з інвалідністю внаслідок війни та цільову грошову допомогу на прожиття. Виплата пенсії проводиться у максимальному розмірі 16380,00 грн.

Незгода позивача із розміром надбавки до пенсії зумовила звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII ( далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до частини 3 статі 13 вказаного Закону в редакції Закону від 05 жовтня 2005 року № 2939-IV інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Прив`язку розміру надбавки інвалідам війни до мінімальної пенсії за віком містила частина 3 статті 13 Закону лише в редакції Закону до 2005 року. Так, частина 3 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року в редакції Закону № 458/95-ВР від 23 листопада 1995 передбачала, що інвалідам війни пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

В контексті наведеного суд зауважує, що відповідно до підпункту 7 пункту 4 Положення «Про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах в містах, а також про об`єднані управління», затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 22 грудня 2004 року №28-2, зареєстрованого Міністерством юстиції України 15 січня 2015 року за №41/26486, призначення, перерахунок та виплата пенсії є виключною компетенцією територіальних управлінь Фонду.

Отже, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань, лише організовує, координує та контролює роботу територіальних органів, в тому числі і щодо призначення пенсії, однак не вирішує питання про призначення надбавок до пенсії, не здійснює перерахунок пенсій конкретним громадянам.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог до Пенсійного фонду України.

В контексту наведеного суд зауважує, що відповідно до частин 3-5 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Так, відповідно до наявних матеріалів справи, постановою Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року у справі №758/5128/17, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з 11 жовтня 2016 року, нарахування індексації невиплачених сум боргу, інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних, зобов`язання видати довідку, відшкодування моральної шкоди.

Зі змісту постанови Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року у справі №758/5128/17 вбачається, що позивачу відмовлено у задоволенні позову саме з огляду на те, що Пенсійний фонд України не вирішує питання про призначення надбавок до пенсії, не здійснює перерахунок пенсій конкретним громадянам.

З урахуванням того, що станом на час звернення до суду з даним позовом позивач був обізнаний про те, що Пенсійний фонд України не вирішує питання про призначення надбавок до пенсії, не здійснює перерахунок пенсій конкретним громадянам, проте заявлено позов саме до Пенсійного фонду України, суд не вбачає підстав для заміни відповідача.

Решта вимог позивача, як-то нарахування 3% річних та пені в розмірі 120% річних від найвищої облікової ставки Національного банку України, є похідними від первинних вимог, а відтак, у задоволенні таких вимог слід відмовити також.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко