Справа № 200/4918/20-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року справа №200/4918/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 р. у справі № 200/4918/20-а (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - відповідач, Держпраці, ГУ Держпраці в Донецькій області), в якому просив: визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу № ДЦ 1186/553/2НД/АВ/СПТД-ФС від 30.01.2020 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 417300,00 гривень

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправною та скасував постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області № ДЦ 1186/553/2НД/АВ/СПТД-ФС від 30 січня 2020 року про накладення штрафу в розмірі 417300,00 гривень; стягнув з Головного управління Держпраці у Донецькій області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати з судового збору у розмірі 4173 гривні 00 копійок; стягнув з Головного управління Держпраці у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати з професійної правничої допомоги у розмірі 6000 гривень 00 копійок.

Відповідач, не погодившись з таким рішенням суду, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 06.12.2019 було здійснено спробу проведення інспекційного відвідування позивача за адресою виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця. Позивача було повідомлено 06.12.2019 засобами телефонного зв`язку про здійснення інспекційного відвідування та про необхідність з`явитись до інспекторів для надання документів. Також, 06.12.2019 здійснено вихід за місцем проживання позивача згідно даних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Спроби здійснення інспекційного відвідування зафіксовані засобами відеотехніки. 09.12.2019 на адресу позивача направлено вимога про надання документів у строк до 09:00 18.12.2019. Станом на 18.12.2019 рекомендований лист не було вручено. Отже, позивач знаючи про проведення інспекційного відвідування та необхідність надання документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування не виконав вимогу про надання документів, чим створив перешкоду у діяльності інспекторів праці. Апелянт зазначає, що в наказі на проведення інспекційного відвідування позивача зазначені всі правові підстави, які передбачені Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем з 19.02.2016, що підтверджується безкоштовним запитом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 23).

Головним управлінням Держпраці у Донецькій області, відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю", керуючись Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України № 1985-ІV від 08.09.2004, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та статті 259 Кодексу законів про працю України, видано наказ від 28.11.2019 № 1794 про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 06.12.2019 тривалістю два робочих дні з питань виявлення неоформлених трудових відносин (а.с. 4).

Матеріали справи містять доповідну записку начальника відділу контролю західного напрямку управління з питань праці Звягільського М.Я. від 26.11.2019 № 04.3-11-9/218-19 (а.с. 60) та лист Покровської міської ради Донецької області від 13.11.2019 № 02/31-1839 (а.с. 61).

28.11.2019 відповідачем, на підставі наказу від 28.11.2019 № 1794, складено направлення на проведення інспекційного відвідування позивача за місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 та місцем здійснення діяльності: Донецька область, м. Покровськ за декількома адресами (а.с. 5).

Відповідно до акту про неможливість проведення інспекційного відвідування № ДЦ 1186/553/НД/АВ від 06.12.2019, інспекторами Головного управління Держпраці у Донецькій області здійснено спробу інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою місцезнаходження, вказаною в ЄДР, так і за місцем проведення господарської діяльності. Однак, інспекційне відвідування відповідачем проведено не було у зв`язку з тим, що позивача не знайдено та у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування. Також в акті зазначено про зупинення строку відвідування до 18 грудня 2019 року (а.с. 6-8).

06 грудня 2019 року інспектором праці ГУ Держпраці у Донецькій області Кравченко Н.І. прийнято вимогу про надання документів № ДЦ 1186/553/ПД, якою зобов`язано позивача у строк до 09 год. 00 хв. 18 грудня 2019 року надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування, згідно з переліком, наведеним у вимозі. Строк відвідування зупинено на 8 днів (а.с. 9).

Станом на 10:00 18 грудня 2019 року рекомендований поштовий лист № 047, тобто, яким було направлено вимогу від 06 грудня 2019 року № ДЦ 1186/553/НД залишився не врученим.

Вказану вимогу позивач отримав 19 грудня 2019 року, що не спростовується сторонами та підтверджено поштовою роздруківкою (а.с. 12).

26 грудня 2019 року позивач, цінним листом з описом вкладення № 438, направив на адресу відповідача витребувані документи, отриманий управлінням наступного дня, що не спростовується сторонами (а.с. 11).

30 січня 2020 року перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Король В.І., розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування № ДЦ 1186/553/НД/АВ від 18 грудня 2019 року прийняв постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДЦ 1186/553/2НД/АВ/СПТД-ФС в розмірі 417300,00 гривень (а.с. 13-14).

Підставою для прийняття вказаного рішення стало ненадання необхідних документів для здійснення інспекційного відвідування згідно вимоги в порушення вимог абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до ч.1 ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

вчинення дій, передбачених абзацом 6 цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці 2 цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823, відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України, затверджено: Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 823); Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.

За положенням п.1 Порядку № 823, цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України "Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до п.2 Порядку № 823, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формах, визначених абзацом першим цього пункту.

Повноваження, права та обов`язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, конвенціями Міжнародної організації праці (далі - МОП), ратифікованих Законами України "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" від 08.09.2004 № 1985-IV та "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві" від 8 вересня 2004 року № 1986- IV.

Зазначені конвенції мають пріоритетне значення, оскільки статтею 15 Закону України "Про міжнародні договори України" визначено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права; згідно частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства; статтею 8-1 КЗпП України визначено, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Відповідно до статті 16 Конвенції № 81 інспекція на підприємствах проводиться так часто і так ретельно, як це потрібно для забезпечення ефективного застосування відповідних законодавчих положень.

Відповідно до пп. 3 п.5 Порядку № 823, інспекційні відвідування проводяться з таких підстав: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Матеріали справи свідчать, що інспекційне відвідування призначено на підставі доповідної записки начальника відділу контролю західного напрямку управління з питань праці Звягільського М.Я. від 26.11.2019 № 04.3-11-9/218-19 та листа Покровської міської ради Донецької області від 13.11.2019 № 02/31-1839.

Отже, у даному випадку державними інспекторами було проведено інспекційне відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю в частині фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору на підставі пп.3 п. 5 Порядку, а саме за рішенням керівника органу контролю за результатами аналізу інформації отриманої із інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

Стосовно посилання апелянта щодо порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 6 Закону № 877, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 6 Закону №877 визначено підстави для здійснення позапланових заходів.

Частиною 4 статті 2 Закону №877 передбачено, що заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини 3 статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Отже, норми частини 1 статті 6 Закону № 877, відсутні у переліку норм, наведеному у частині 5 статті 2 Закону, дотримання яких для відповідача є обов`язковим.

Разом з цим, відповідач зобов`язаний забезпечити дотримання вимог частини 3 статті 6 Закону № 877, якою передбачено, що суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Згідно п. 8 - 9 Порядку, про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. На вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи інспектор праці надає копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та вносить запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем було направлено та отримано позивачем направлення про проведення інспекційного відвідування у якому як підставу його проведення зазначено лише наказ від 28.11.2019 № 1794. Також надіслано вимогу про надання документів № ДЦ 1186/553/ПД та акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ДЦ 1186/553/НД/АВ від 06.12.2019 які не містять зазначення підстав для проведення інспекційного відвідування.

Суд зазначає, що вказані дії не можуть вважатися належним виконання відповідачем вимог частини 3 статті 6 Закону № 877, оскільки, позивача було повідомлено лише про існування наказу без ознайомлення підстав його прийняття а відповідно і проведення позапланового заходу, з посиланням на положення норм законодавства які стали підставою для проведення інспекційного відвідування.

За положенням пп.2 п.11 Порядку № 823, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно без попереднього повідомлення мають право ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги.

Відповідно до п.12 Порядку, вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Отже, інспектор праці під час проведення відвідування має право вимоги у наданні об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень. У разі відсутності яких, він має право вимоги поновлення таких документів. Вимога є обов`язковою для виконання, та може бути оскаржена.

Відповідно до п. 18 Порядку, у разі відсутності/ненадання документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення та/або надання документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

За положенням п. 16-17 Порядку, у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, визначених пунктом 10 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою.

Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

З матеріалів справи вбачається, що інспекторами Держпраці у зв`язку з неможливістю проведення інспекційного відвідування 06.12.2019 складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування та вимогу про надання документів до 18.12.2019.

Суд зазначає, що акт та вимог були направлені на адресу позивача 09.12.2019 та отриманні ним лише 19.12.2019. Позивачем 26 грудня 2019 року на вимогу відповідача було направлено витребувані документи, отриманий управлінням наступного дня (а.с. 11).

Посилання апелянта на повідомлення позивача засобами телефонного зв`язку не приймаються судом, оскільки, зазначене повідомлення здійснено на невідомий номер та не підтверджується позивачем, що не може вважатися належним повідомленням останнього.

Суд звертає увагу, що оскільки у відповідача станом на 18.12.2019 була відсутня інформація про отримання позивачем вимоги про надання документів, у відповідача були відсутні законні підстави вважати, що позивач здійснював перешкоди у проведенні інспекційного відвідування

Крім того, матеріали справи не містять акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 18.12.2019 у зв`язку із ненадання документів до перевірки на вимогу інспектора.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд дійшов до висновку, що позивач не здійснював жодних перешкод у проведенні інспекційного відвідування, а у зв`язку з територіальною віддаленістю управління, відповідь з документами була надана засобами поштового зв`язку, що підтверджується матеріалами справи.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених ч. 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі - Порядок №509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема: акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування (абз.6).

Відповідно до пунктів 3-4 Порядку, справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах 3 - 7 пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах 3 - 7 пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах 3 - 7 пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем вимог пунктів 3 цього Порядку в частині повідомлення позивача про дату одержання документу - акту про неможливість проведення інспекційного відвідування.

Також, постанова не містить інформації щодо виконання позивачем вимоги відповідача про надання документів шляхом їх надіслання 26.12.2019.

Крім того, суд зазначає, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах 3 - 7 пункту 2 цього Порядку.

Відповідачем в постанові про накладення штрафу № ДЦ 1186/553/2НД/АВ/СПТД-ФС від 30.01.2020 зазначено, що її прийнято на підставі акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 18.12.2019.

Разом з цим, матеріали справи містять лише акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 06.12.2019. Крім того, у тексті зазначеній постанови також відсутнє посилання на складання акту 18.12.2019, а лише зазначено про відсутність даних станом на 18.12.2019 щодо отримання позивачем вимоги про надання документів. У відзиві та апеляційній скарзі відповідачем також не зазначено про складання 18.12.2019 акту про неможливість проведення інспекційного відвідування.

Системний аналіз наведених норм права в контексті конкретних обставин справи дає підстави для висновку, що відповідачем було пропущено строк розгляду справи про накладення штрафу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення у вигляді постанови про накладення штрафу № ДЦ 1186/553/2НД/АВ/СПТД-ФС від 30.01.2020.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 р. у справі № 200/4918/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 р. у справі № 200/4918/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 10 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова