Справа № 420/7926/20
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7926/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчини певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області "про відмову у призначенні пенсії" від 24.07.2020 р. № 35;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 20 липня 2020 року із зарахуванням до спеціального стажу роботи за Списком №1 служби в рядах Радянської армії з 03.06.1984 року по 23.06.1986 року, стажу роботи з 16.09.1986 по 18.08.1992 рр. в Шахтоуправлінні "Комсомольске", період роботи у шахті "Кіровська" з 21.08.1992 по 17.09.1994 рр. та із зарахуванням до загального стажу роботи періоду з 12.04.1982 р. по 23.03.1984 р. на заводі п/о "Будіндустрії".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Проте, відповідач 24 липня 2020 року за № 35 прийняв рішення «про відмову у призначенні пенсії», при цьому відмова ґрунтувалась на тому, що загальний стаж становить 13 років, спеціальний стаж роботи визначити неможливо оскільки не було надано уточнюючу довідку про підтвердження роботи в шкідливих умовах за періоди: з 16.09.1986 р. - по 18.08.1992 р. на шахті "Комсомольська"; з 21.08.1992 р. - по 17.09.1994 р. на шахті "Кіровська". До загального стажу роботи не зараховано період з 12.04.1982 р. по 23.03.1984 р. на заводі п/о "Будіндустрії", оскільки в трудовій книжці відсутня печатка та підпис керівника при звільнені.

З даною позицією відповідача ОСОБА_1 не погоджується з наступних підстав.

З посиланням на положення ст.46 Конституції України, ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.44, ст.45, п.1 ч.2 ст.144 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.8 Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці», п.3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005р. № 383, постанови Кабінету Міністрів від 11.03.1994р. № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.72 р., ст.2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», позивач зазначає, що так як, за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 починаючи з 16.09.1986 року був прийнятий учнем гірника, направлений на курси навчання гірника підземних з відривом від роботи та з 06.11.1986 переведений гірником підземним Шахтоуправління "Комсомольське" і пропрацював до 18.08.1992 року з повним робочим днем під землею (записи № 8,9,10,11,12,13,14), потім з 21.08.1992 року був прийнятий гірником очисного забою 5 розряду в шахту "Кіровська" і 17.09.1994 року був звільнений за власним бажанням (записи № 15, 16), згідно з записами трудової книжки та враховуючи період служби в збройних силах, стаж який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 складає більше 10 років.

У позові вказано, що згідно з розпискою - повідомленням ОСОБА_1 до відповідача також надавались трудові книжки, довідка про стаж в колгоспі "40-річчя Жовтня", військовий квиток, які підтверджують загальний стаж та роботу на посадах віднесених до Списку № 1. Відповідачем не зараховано до загального трудового стажу роботи період роботу з 12.04.1982 р. по 23.03.1984 р. на заводі п/о "Будіндустрії", оскільки в трудовій книжці відсутня печатка та підпис керівника при звільненні.

Нормативно обґрунтовуючи власні доводи положеннями п. 8.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, позивач зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. В той же час, як стверджує позивач, у спірний період роботи з 12.04.1982 р. по 23.03.1984 р. на заводі п/о "Будіндустрії" до ОСОБА_1 вживалися заходи заохочення, що підтверджуються сторінками 18, 19 трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Щодо вимог відповідача про надання уточнюючих довідок, відповідно до Порядку 637, позивач вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка і довідки повинні надаватись лише в тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні записи, що підтверджують періоди роботи.

Щодо обов`язковості проведення атестації робочих місць, то такі вимоги, на думку ОСОБА_1 , спростовуються висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду,від 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 року судом залишено без руху адміністративний позов і надано позивачу строк для усунення недоліків.

03.09.2020 року (вх.№34846/20) від позивача до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду разом із квитанцією №СВ03845147/1 від 02.09.2020 року про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчини певні дії і відкрито провадження в адміністративній справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

Також, вказаною ухвалою судом зобов`язано відповідача надати до суду належним чином засвідчені копії документів, які слугували підставою для прийняття рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області "про відмову у призначенні пенсії" від 24.07.2020 р. № 35.

16.09.2020 року (вх. №37251/20) від представника відповідача надійшов відзив на позов разом із додатками, згідно переліку, який у ньому викладено (а.с.43-54).

У відзиві вказано, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Необхідними умовами для виникненні в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, зайнятість повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, наявність стажу роботи на зазначених роботах, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Підтвердження права на пільгове забезпечення здійснюється на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок, виданих підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умови праці, а також про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

У відзиві вказано, що позивач 20.07.2020 звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви про призначення пенсія позивачем були додані наступні документи: ксерокопія паспорта та ідентифікаційного номера; ксерокопія трудових книжок серії НОМЕР_2 , виданої 15.07.1981 та серії АТ-ІІІ № 6156473, виданої 23.03.1984; ксерокопія військового квитка НП №7089126, виданого 02.07.1984; ксерокопія довідки від 19.06.2020 № 745. За результатами розгляду заяви та наданих документів, Головним управлінням 24.07.2020 прийнято рішення № 35 про відмову у призначенні позивачу пенсії, оскільки відсутній необхідний пільговий стаж роботи та необхідний страховий стаж роботи - 23 роки в наявності 13 років загального страхового стажу. Окрім того підставою для відмови у призначенні пенсії послугувало те що, пільговий стаж роботи визначити неможливо, оскільки позивачем не надано уточнюючу довідку про підтвердження роботи в шкідливих умовах за періоди: з 16.09.1986 по 18.08.1992 роки на шахті «Комсомольська»; з 21.08.1992 по 17.09.1994 роки на шахті «Кіровська».

Відповідач зазначає, що до загального стажу роботи не зараховано період роботи з 12.04.1982 по 23.03.1984 на заводі п/о «Будіндустрії», оскільки в трудовій книжці відсутня печатка та підпис керівника при звільненні. З урахуванням наведеного підставою для прийняття Рішення № 35 про відмову у призначенні пенсії послугувало те, що у позивача відсутній необхідний пільговий та страховий стаж роботи, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а відсутність необхідного страхового та пільгового стажу роботи не дає права на призначення спірного виду пенсії.

Таким чином, як стверджує відповідач, Головне управління діяло в порядку, в межах і спосіб, передбачений Конституцією і Законами України та рішення № 35 винесено при дотриманні п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також, у відзиві вказано, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає, що позовна вимога позивача в частині зобов`язання Головного управління зарахувати до спеціального стажу роботи за Списком № 1 з 16.09.1986 по 18.08.1992 в Шахтоуправлінні «Комсомольське» та період роботи у шахті «Кіровська» з 21.08.1992 по 17.09.1994 та із зарахуванням до загального стажу роботи період з 12.04.1982 по 23.03.1984 на заводі п/о «Будіндустрії» є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки до Головного управління не було надано уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

16.09.2020 року (вх. № 37254/20) від представника відповідача на виконання вимог ухвали суду від 07.09.2020 року надійшли засвідчені копії документів які слугували підставою для прийняття рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області "про відмову у призначенні пенсії" від 24.07.2020 р. № 35 (а.с.55-85).

17.09.2020 року (вх. №37497/20) від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.86-90), в якій зазначено про необґрунтованість доводів відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Станом дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З урахуванням положень ч.1 ст.120, ч.6 ст.120 КАС України, ст.258 КАС України, дана адміністративна справа вирішується судом у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Як вбачається з паспортних даних позивача - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.9-10, 64-68).

Відповідно до записів з трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 (а.с.16, 78-79), вбачається що позивач:

- 17.07.1981 року на підставі наказу №982 від 15.07.1981 року прийнятий на роботу автослюсарем до Ульяновського моторного заводу (запис №1);

- 02.11.1981 року на підставі наказу №1805 від 03.11.1981 року звільнено з заводу у зв`язку із призовом до Радянської армії (запис №3).

Відповідно до записів з трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 (а.с.17-18,80-85), вбачається що позивач:

- 12.04.1982 року на підставі наказу №345 від 12.04.1982 року прийнятий підсобним робочим на завод п/о "Будіндустрії" (запис №1);

- 23.03.1984 року на підставі наказу від 23.03.1984 року - звільнено у зв`язку із закінченням обов`язкового строку роботи за п.2 ст.29 КЗпП (запис №5);

- 16.09.1986 року на підставі наказу №529 від 23.09.1986 року прийнятий в Шахтоуправління "Комсомольске" учнем гірника підземного (запис №8);

- 01.10.1986 року на підставі наказу №548 к від 01.10.1986 року направлений на курси по навчанню гірників підземних (запис №9);

- 23.12.1987 року на підставі наказу №665к від 14.12.1987 року переведений на посаду гірника очисного забою підземного з повним робочим днем під землею;

- 18.08.1992 на підставі наказу №366к від 19.08.1982 року звільнено по власному бажанню (запис №14);

- 21.08.1992 року на підставі наказу №409к від 26.08.1992 року прийнятий на роботу гірником очисного забою у шахту «Кіровська» (запис №15)

- 17.09.1994 року на підставі наказу №459к від 19.09.1994 року звільнений за власним бажанням (запис №16);

- 01.04.2004 року на підставі наказу №134 від 01.04.2004 року прийняти на роботу у ВАТ «Брацлав» на енерго-технічну дільницю слюсарем-збиральником по третьому розряду (запис №17);

- 08.09.2004 року на підставі наказу №430 від 08.09.2004 року звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (запис №19)

У вказаній трудовій книжці містяться, зокрема, записи про нагородження позивача в період його роботи на заводі п/о "Будіндустрії", а саме: 05.11.1982 року та 14.12.1982 року, які скріплені відтиском відповідної печатки (а.с.18-зворотній бік).

Відповідно до військового квитка №7089126 позивач у період з 03.06.1984 по 17.06.1986 року проходив службу в Радянській армії (а.с.15, 75-77).

Позивачем до суду надано копію архівної довідки №347 від 03.09.2012 року, яка видана комунальною установою «Тульчинський районний трудовий архів» (а.с.14) про те, що у документах колгоспу 40-річчя Жовтня с. Бортники Тульчинського району Вінницької області значиться ОСОБА_1 , що виробив трудоднів та мав трудову участь в сільськогосподарському виробництві:

- 1997 рік - 73 - не зазначено встановлений мінімум;

- 1998 рік - 227 за встановленого мінімуму 220;

- 1999 рік - 222 за встановленого мінімуму 220;

- 2000 рік - 273 за встановленого мінімуму 220;

- 2001 рік - 8 - не зазначено встановлений мінімум;

- 2002 рік - 223- не зазначено встановлений мінімум;

- 2003 рік - 87- не зазначено встановлений мінімум.

У довідці вказано, що підставою для її видачі є: «Ф.72, оп.2, т.8 арк.70, книга нарах.зароб.плати спр.670,674».

20 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 (а.с.61).

До заяви про призначення пенсії були додані наступні документи:

1) обов`язкові документи:

- паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 ;

- заяву про призначення пенсії;

- довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- трудова книжка серії № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 ;

- документи про стаж №346;

- документ про місце проживання №745;

2) Інші документи:

- військовий квиток № НОМЕР_6 ;

- диплом (свідоцтво, атестат) про навчання №132.

28.01.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за результатами розгляду заяви позивача прийняла рішення №35 від 24.07.2020 року «Про відмову в призначенні пенсії» (а.с.20-22, 56-58).

У рішенні зазначено, що розглянувши заяву № 4366 від 20.07.2020р. щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 постанова №100 та надані документи (паспорт, ідентифікаційний номер, трудові книжки: серії НОМЕР_2 від 15.07.1981р., серії НОМЕР_7 від 23.03.1984р.) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до ст. 114 р. XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (зі змінами 2148) відповідач повідомляє, що у призначенні пенсії за Списком № 1 відмовлено.

У рішенні вказано, що загальний стаж роботи позивача складає 13 років. Спеціальний стаж роботи визначити неможливо оскільки позивачем не було надано уточнюючу довідку про підтвердження роботи в шкідливих умовах за періоди:

- з 16.09.1986 р. - по 18.08.1992 р. на шахті "Комсомольська";

- з 21.08.1992 р. - по 17.09.1994 р. на шахті "Кіровська".

До загального стажу роботи не зараховано період роботи з 12.04.1982р. по 23.03.1984р. на заводі п/о "Будіндустрії", оскільки в трудовій книжці відсутня печатка та підпис керівника при звільненні.

Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області "про відмову у призначенні пенсії" від 24.07.2020 р. № 35, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи дану справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991р. (далі-Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 5 ст.45 Закону передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно п.п. 1 та 2 п.2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року N 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за N 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі за текстом Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Відповідачем зараховано до загального стажу ОСОБА_1 період роботи:

- з 16.09.1986 р. - по 18.08.1992 р. на шахті "Комсомольська";

- з 21.08.1992 р. - по 17.09.1994 р. на шахті "Кіровська".

До загального стажу роботи не зараховано період роботи з 12.04.1982р. по 23.03.1984р. на заводі п/о "Будіндустрії", оскільки в трудовій книжці відсутня печатка та підпис керівника при звільненні.

Також, на думку позивача, відповідач зобов`язаний зарахувати до його спеціального стажу період проходження ним військової служби.

Так, щодо зарахування до спеціального стажу роботи позивача період проходження ним військової служби, суд зазначає наступне.

Згідно із абзацом 2 частини 1статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 8 оглядового листа Вищого адміністративного суду України від 14.08.2008 року № 1406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення (за результатами справ, розглянутих Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку)» проходження строкової військової служби за призовом є обов`язком громадянина, ухилення від якого тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, а тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби, не допускаються. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній з захистом Вітчизни. Зазначені положення застосовуються і до громадян, які проходили строкову військову службу до прийняття зазначених законів України.

Оскільки проходження строкової військової служби за призовом було і є обов`язком громадянина, ухилення від якого тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, то будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби, недопустимі.

Таку правову позицію Вищого адміністративного суду України підтримано Верховним Судом України.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позивач має право на зарахування періоду проходження військової служби до пільгового стажу.

Крім того, зарахуванню до пільгового стажу підлягають і періоди навчання.

Щодо не зарахування відповідачем до спеціального стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 16.09.1986 р. - по 18.08.1992 р. на шахті "Комсомольська" та з 21.08.1992 р. - по 17.09.1994 р. на шахті "Кіровська", суд зазначає наступне.

Так, суд зазначає, що у спірному рішенні не вказано обставин, які слугували підставою для не зарахування вказаних періодів роботи позивача до спеціального стажу.

При цьому у відзиві відповідач вказує, що вимога позивача в частині зобов`язання Головного управління зарахувати до спеціального стажу роботи за Списком № 1 з 16.09.1986 по 18.08.1992 в Шахтоуправлінні «Комсомольське» та період роботи у шахті «Кіровська» з 21.08.1992 по 17.09.1994 та із зарахуванням до загального стажу роботи період з 12.04.1982 по 23.03.1984 на заводі п/о «Будіндустрії» є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки до Головного управління не було надано уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років - по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;

46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;

47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;

47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;

48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;

48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;

49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;

49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;

50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі за текстом Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджений Наказом Мінпраці та соцполітики №58 від 29.03.1993.

Згідно вимог п. 2.2 даної Інструкції, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як убачається із матеріалів справи, трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказані періоди на вищезазначених підприємствах.

Так, копією трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджено, що у період з 16.09.1986 року позивач був учнем гірника та проходив навчання, позивач працював гірником у період з 06.11.1986 р. - по 18.08.1992 р. на шахті "Комсомольська" та з 21.08.1992 р. - по 17.09.1994 р. на шахті "Кіровська".

Згідно зі Списком № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота на яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 за № 1173, і який був чинним до 26.01.1991 розділ 1 "Гірничі роботи" підрозділ 1 "Підземні роботи" передбачає, що право на пенсію на пільгових умовах мають усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників і службовців (медперсонал підземних здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку і т. д.).

Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991, що діяв до 11.03.1994, Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, що діяв до 16.01.2003, розділом 1 «Гірничі роботи» передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають «Горнорабочие подземные» (1010300а-11717) та, відповідно 10101000 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень».

Пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за №1451/11731ь (далі - Порядок №383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. N 442 (далі - Порядок №№ 442) та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм, про які йшлося у параграфах 32, 34, 36, 37, 45, 50, 51, 52 цієї постанови дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Таким чином, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 та Списком №2.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 16.09.1986 р. - по 18.08.1992 р. на шахті "Комсомольська" та з 21.08.1992 р. - по 17.09.1994 р. на шахті "Кіровська" підлягають зарахуванню до спеціального стажу ОСОБА_1 .

Щодо не зарахування відповідачем до загального стажу роботи ОСОБА_1 періодів його роботи з 12.04.1982р. по 23.03.1984р. на заводі п/о "Будіндустрії", з підставі відсутності в трудовій книжці печатка та підпис керівника при звільненні, суд зазначає наступне.

Суд вважає, що відсутність у трудовій книжці печатки, якою засвідчений запис від 23.03.1984 року про звільнення ОСОБА_1 , не може бути безумовною підставою для незарахування спірного періоду до стажу роботи позивача.

Як вже встановлено судом відповідно до записів з трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 (а.с.17-18,80-85), вбачається що позивач:

- 12.04.1982 року на підставі наказу №345 від 12.04.1982 року прийнятий підсобним робочим на завод п/о "Будіндустрії" (запис №1);

- 23.03.1984 року на підставі наказу від 23.03.1984 року - звільнено у зв`язку із закінченням обов`язкового строку роботи за п.2 ст.29 КЗпП (запис №5).

Під час розгляду справи судом досліджено копію трудової книжки позивача та встановлено, що вона містить записи щодо роботи позивача (прийняття на роботу, звільнення з роботи) у періоди його роботи на заводі п/о "Будіндустрії"

У вказаній трудовій книжці містяться, зокрема, записи про нагородження позивача в період його роботи на заводі п/о "Будіндустрії", а саме: 05.11.1982 року та 14.12.1982 року, які скріплені відтиском відповідної печатки (а.с.18-зворотній бік).

При цьому, суд зазначає, що згідно з позицією, яка викладена Верховним Судом України у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Таким чином, суд вважає, у відповідача були відсутні підстави для не зарахування періодів роботи ОСОБА_1 на заводі п/о "Будіндустрії" до загального трудового стажу.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на вищевказані висновки суду, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №1 службу ОСОБА_1 в рядах Радянської армії з 03.06.1984 року по 23.06.1986 року, стаж роботи з 16.09.1986 по 18.08.1992 рр. в Шахтоуправлінні "Комсомольске", період роботи у шахті "Кіровська" з 21.08.1992 по 17.09.1994 рр. та зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 період з 12.04.1982 р. по 23.03.1984 р. на заводі п/о "Будіндустрії".

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувало, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було.

Зі спірного рішення неможливо у повній та достатній мірі визначити підстави для його прийняття.

Таким чином, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області "про відмову у призначенні пенсії" від 24.07.2020 р. № 35 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 20 липня 2020 року із зарахуванням до спеціального стажу роботи за Списком №1 служби в рядах Радянської армії з 03.06.1984 року по 23.06.1986 року, стажу роботи з 16.09.1986 по 18.08.1992 рр. в Шахтоуправлінні "Комсомольске", період роботи у шахті "Кіровська" з 21.08.1992 по 17.09.1994 рр. та із зарахуванням до загального стажу роботи періоду з 12.04.1982 р. по 23.03.1984 р. на заводі п/о "Будіндустрії", суд виходить з наступного.

Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Так, як вже встановлено судом, до спеціального стажу роботи за Списком №1 ОСОБА_1 підлягає зарахуванню служба позивача в рядах Радянської армії з 03.06.1984 року по 23.06.1986 року, та періоди його роботи з 16.09.1986 по 18.08.1992 рр. в Шахтоуправлінні "Комсомольске", з 21.08.1992 по 17.09.1994 рр. у шахті "Кіровська".

Також, судом встановлено, що до загального стажу роботи позивача підлягають зарахуванню періоди з 12.04.1982 р. по 23.03.1984 р. на заводі п/о "Будіндустрії".

В той же час, необхідною умовою для призначення пільгової пенсії як і наявність спеціального трудового стажу, так і наявність загального трудового стажу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку (з урахуванням обставин, які зазначені у спірному рішенні та висновки суду) призначення пенсії позивачу є дискреційними повноваженнями відповідача, та вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду по даній справі.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За подачу даної позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. згідно квитанції від 02.09.2020 року №СВ03845147/1 (а.с.35).

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача, з урахуванням наведеного судом вище, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчини певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області "про відмову у призначенні пенсії" від 24.07.2020 р. № 35.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №1 службу ОСОБА_1 в рядах Радянської армії з 03.06.1984 року по 23.06.1986 року, стаж роботи з 16.09.1986 по 18.08.1992 рр. в Шахтоуправлінні "Комсомольске", період роботи у шахті "Кіровська" з 21.08.1992 по 17.09.1994 рр. та зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 12.04.1982 р. по 23.03.1984 р. на заводі п/о "Будіндустрії".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2020 року №4366 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням висновків суду по даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65107; ).

Суддя С.М. Корой

.