Справа № 400/2507/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 р. № 400/2507/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень № 58625-14, № 58627-14, № 58628-14 від 30.06.2017 № 0-1411, № 0-1411, № 0-1411 від 20.05.2020,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 30.06.2017 № 58625-14;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 30.06.2017 № 58627-14;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області Управління від 30.06.2017 № 58628-14;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області (надалі Управління або відповідач) від 20.05.2020 № 0-1411;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Управління від 20.05.2020 № 0-1411;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Управління від 20.05.2020 № 0-1411.

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що вона займається сільськогосподарською діяльністю, є власником трьох комплексів нежитлових будівель (до складу яких входять столярня, овочесховище, погріб, зерносховище, пилорама, сарай, складське приміщення, приміщення вагової, круподерка, приміщення котельні тощо), розташованих на земельних ділянках, що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також позивачу належать сільськогосподарські машини трактор колісний, сівалка, агрегат для обробки ґрунту. На думку позивача, належні їй комплекси нежитлових будівель, в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому у відповідача не було підстав для визначення позивачу податкових зобов`язань.

Ухвалою про відкриття провадження у справі суд зобов`язав відповідача подати, одночасно з відзивом, детальні пояснення (та їх документальне підтвердження) щодо нарахованих сум (окремо за кожним податковим повідомленням-рішенням) із зазначенням об`єкту нарахування, його площі, застосованої ставки податку.

Управління позов не визнало, зазначило у відзиві (ар. с. 70-71), що, після звернення позивача у 2020 році з відповідною заявою, суму податкових зобов`язань за 2017 та за 2018 рік (податкові повідомлення-рішення від 20.05.2020) було визначено із врахуванням підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України щодо частини об`єктів нерухомого майна. Відповідна пільга при визначенні суми податкових зобов`язань за 2016 рік (податкові повідомлення-рішення від 30.06.2017) не застосовувалась. Крім того, Управління вказало на помилку у розрахунку суми в податковому повідомленні-рішенні від 30.06.2017 № 58625-14 (мало бути 24 671,70 грн. замість 23 569,35 грн.).

У відповіді на відзив позивач, зокрема, зауважила, що відповідач жодним чином не обґрунтував та не вказав підстав саме для часткового застосування пільги на об`єкти нежитлової нерухомості сільськогосподарського призначення, що використовується безпосередньо в господарській діяльності позивача.

Правом подати заперечення відповідач не скористався.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, представник Управління просила відмовити в їх задоволенні.

Як встановлено судом на підставі наявних у справі доказів, відзиву на позовну заяву та пояснень представників сторін, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність, зокрема, за видами діяльності «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур» (код КВЕД 01.11), «Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин» (код КВЕД 46.21).

Згідно з «Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» (ар. с. 24-25, 35-36, 46-47), ОСОБА_1 з листопада 2014 року є власником:

1. Розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , комплексу нежитлових будівель загальною площею 2 253,1 кв.м, що складається, зокрема, із: цегляної столярні площею 258,2 кв.м, цегляного овочесховища площею 163,3 кв.м, складу з бетонних блоків для будівельних матеріалів площею 478,7 кв.м, зерносховища із каменю площею 1 218,8 кв.м, цегляної пилорами площею 134,1 кв.м (надалі Комплекс 1).

2. Розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель загальною площею 1 823,9 кв.м, що складається, зокрема, із: приміщення зерносховища площею 1 158,2 кв.м, приміщення зерносховища площею 418,7 кв.м, складського приміщення площею 12,6 кв.м, слюсарного приміщення площею 30,6 кв.м, приміщення вагової площею 130,6 кв.м, круподерки площею 73,2 кв.м (надалі Комплекс 2).

3. Розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , комплексу нежитлових будівель загальною площею 1 790,4 кв.м, що складається, зокрема, із: цегляної майстерні для ремонту сільгосптехніки площею 1 543 кв.м, цегляного складського приміщення площею 167,2 кв.м, приміщення котельні площею 80,2 кв.м (надалі Комплекс 3).

Цільове призначення земельних ділянок, на яких розміщені Комплекси, - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що зазначено у договорах купівлі-продажу нежитлової будівлі від 28.11.2014 та у висновках сектору містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області від 25.11.2014.

У 2019 Управління містобудування, житлово-комунального господарства та надання адміністративних послуг Казанківської районної державної адміністрації здійснило державну реєстрацію права оренди ОСОБА_1 вказаних земельних ділянок.

З 2014 року у власності ОСОБА_1 знаходяться трактор колісний, агрегат для обробки ґрунту, сівалка, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію машини (ар. с. 63, 64, 65).

Відповідно до чинної у 2016 році редакції підпунктів 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з чинною у 2016 році редакцією підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Як зазначено у відзиві, встановлена на 2016 рік рішенням Миколо-Гулаківської сільської ради від 14.07.2015 № 153/35 (текст рішення відповідач суду не надав) ставка податку на об`єкти нежитлової нерухомості складала один відсоток розміру мінімальної заробітної плати (1 378 грн. на 01.01.2016).

З урахуванням цього контролюючий орган, на підставі підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, обчислив суми податку позивача за 2016 рік:

1. За Комплексом 1 31 047,72 грн. (2 253,1 кв.м х 13,78 грн.) податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 № 58627-14 (ар. с. 18).

2. За Комплексом 2 25 133,34 грн. (1 823,9 кв.м х 13,78 грн.) податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 № 58628-14 (ар. с. 20).

3. За Комплексом 3 23 569,35 грн. (при тому, що сума мала дорівнювати 24 671,71 грн.: 1 790,4 кв.м х 13,78 грн.) податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 № 58625-14 (ар. с. 19).

Виходячи з тексту відзиву, аналогічним чином контролюючий орган визначив суму податкових зобов`язань позивача за 2017 рік (податкові повідомлення-рішення від 27.04.2018 № 0-1421 на суму 36 049,60 грн., № 0-1421 на суму 28 646,40 грн., № 0360125 -1302-1421 на суму 29 182,40 грн.). Як зазначив відповідач, ці повідомлення-рішення були скасовані за результатами розгляду заяви позивача. Управління не подало ані копій податкових повідомлень-рішень від 27.04.2018, ані копії звернення позивача, ані документів на підтвердження скасування цих рішень.

Управління вказало, що у заяві позивач зазначила, що вона є сільськогосподарським товаровиробником.

Згідно з чинною у 2016-2018 редакцією підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до викладеного у відзиві, після скасування податкових повідомлень-рішень від 27.04.2018 (податок за 2017 рік), Управління у 2020 році сформувало нові податкові повідомлення-рішення, якими визначило суми податкових зобов`язань позивача за 2017 та 2018 роки, але в якості бази оподаткування прийняло не загальну площу Комплексів, а площі під окремими будівлями.

Так, з урахуванням того, що ставка податку дорівнювала 1 відсотку розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року та на 1 січня 2018 року, Управління визначило:

1. Суму податкових зобов`язань за Комплексом 1 (загальна площа 2 253,1 кв.м) 16 548,80 грн. (2017 рік) та 19 253,49 грн. (2018 рік) податкове повідомлення-рішення № 0-1411 (ар. с. 21). Виходячи з тексту відзиву, пояснень представника відповідача, що були надані в судовому засіданні, та з арифметичних підрахунків, податок був нарахований на: столярню, овочесховище, склад для будівельних матеріалів (всього - 1 034, 3 кв.м), тобто пільгу було застосовано в частині зерносховища (1 218,8 кв.м).

2. Суму податкових зобов`язань за Комплексом 2 (загальна площа 1 823,90 кв.м) 3 462,40 грн. (2017 рік) та 4 028,29 грн. (2018 рік) податкове повідомлення-рішення № 0-1411 (ар. с. 23). Виходячи з тексту відзиву, пояснень представника відповідача, що були надані в судовому засіданні, та з арифметичних підрахунків, податок був нарахований на: складське приміщення, приміщення вагової, круподерню (всього 216,4 кв.м), тобто пільгу було застосовано в частині двох зерносховищ та слюсарного приміщення (всього 1 607,5 кв.м).

3. Суму податкових зобов`язань за Комплексом 3 (загальна площа 1 790,4 кв.м) 1 283,20 грн (2017 рік) та 1 492,92 грн. (2018 рік) податкове повідомлення-рішення № 0-1411 (ар. с. 22). Виходячи з тексту відзиву, пояснень представника відповідача, що були надані в судовому засіданні, та з арифметичних підрахунків, податок був нарахований на приміщення котельні (80,2 кв.м.), тобто пільгу було застосовано в частині майстерні для ремонту сільгосптехніки та складського приміщення (всього 1 710,2 кв.м.).

Суд зауважив, що, за логікою контролюючого органу, столярня є об`єктом оподаткування, а слюсарня ні, склад для будівельних матеріалів та складське приміщення Комплексу 2 є об`єктом оподаткування, а складське приміщення Комплексу 3 ні. Також Управління, як вказано вище, нарахувало податок на приміщення вагової, пилораму та круподерню.

Аргументованих пояснень щодо вибіркового підходу при визначенні того, які будівлі (споруди) є об`єктами оподаткування, а які ні, відповідач не надав.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Застосування пільги за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України вимагає наявності двох умов:

будівлі, споруди мають належати сільськогосподарським товаровиробникам;

будівлі, споруди призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Управління у відзиві не спростувало доводи позовної заяви про протиправність податкових повідомлень-рішень від 30.06.2017.

Виходячи зі змісту податкових повідомлень-рішень від 20.05.2020 та тексту відзиву, відповідач не заперечує той факт, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником.

Проте, на думку Управління, лише частина належних позивачу будівель (споруд) не є об`єктами оподаткування.

Суд з такою позицією не погодився.

По-перше, як вказано вище, відповідач не навів жодного обґрунтування в пояснення того, які будівлі (споруди) відповідають підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а які ні.

По-друге, згідно з визначеннями, що містяться у підпунктах 14.1.15 та 14.1.238 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, будівлями є земельні поліпшення, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення мана, тварин, рослин, збереження інших матеріальних цінностей, провадження економічної діяльності; спорудами є земельні поліпшення, що не належать до будівель і призначені для виконання спеціальних технічних функцій.

Як вказано у затвердженому наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, будівлями сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства є будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей перелік не є вичерпним, і до того ж, містить склади.

Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що майстерня для ремонту сільгосптехніки, столярня, склади, пилорама, приміщення вагової, овочесховище, котельня, круподерня не призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Суд зауважив, що у Податковому кодексі України відсутнє визначення «сільськогосподарська діяльність».

З 01.10.2012, на підставі наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457 «Про затвердження та скасування національних класифікаторів», набрав чинності національний класифікатор України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» (КВЕД-2010).

Розділ 01 КВЕД-2010 «Сільське господарство, мисливство та надання пов`язаних із ними послуг» включає два основні види діяльності, а саме: одержування продукції рослинництва та одержування продукції тваринництва, вирощування сільськогосподарських культур як на відкритому ґрунті, так і в оранжереях і теплицях, а також надання допоміжних послуг у сільському господарстві.

На думку суду, не викликає сумнівів, що процес вирощування сільськогосподарських культур передбачає використання складів, приміщення вагової, овочесховища, круподерні тощо.

За такого, Управління безпідставно заперечує ту обставину, що не всі з належних позивачу об`єктів нерухомого майна (які є складовими комплексів нежитлових будівель) підпадають під пільгу при оподаткуванні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів відповідність податкових повідомлень-рішень вимогам Податкового кодексу України, і ця обставина є підставою для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати (сплачена позивачем сума судового збору), відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають стягненню на корить позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати прийняте 30.06.2017 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 58625-14.

3. Визнати протиправним та скасувати прийняте 30.06.2017 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 58627-14.

4. Визнати протиправним та скасувати прийняте 30.06.2017 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 58628-14.

5. Визнати протиправним та скасувати прийняте 20.05.2020 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 0-1411.

6. Визнати протиправним та скасувати прийняте 20.05.2020 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 0-1411.

7. Визнати протиправним та скасувати прийняте 20.05.2020 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 0-1411.

8. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обілкової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1 258,19 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят вісім гривень 19 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна