Справа № 420/8626/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8626/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23 липня 2020 року №102, про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, як дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 внаслідок травми та причини смерті, пов`язаної з виконанням обов`язків ним військової служби; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю чоловіка ОСОБА_2 , травма та причина смерті якого пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі, встановленому пунктом «а» ч. 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзацом 2 пункту 5 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що її чоловіку ОСОБА_2 було встановлено другу групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача помер. При цьому, згідно довідки Одеської обласної МСЕК №2 від 01.02.2019 року та Витягу з протоколу Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв №1 від 02.01.2019 року, травма та причина смерті ОСОБА_2 пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби. З огляду на зазначене, позивач звернулась із заявою до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка. Однак рішенням, оформленим Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.07.2020 року №102 позивачу було відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто понад один рік після звільнення останнього з військової служби. Крім того у зазначеному протоколі зазначено, що ОСОБА_2 до дня смерті не був військовослужбовцем, а виплата грошової допомоги здійснюється виключно членам сімей померлих військовослужбовців, а не осіб, звільнених з військової служби.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 14.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

08.10.2020 року через канцелярію суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що згідно положень п.1 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою) було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Тобто дана норма, щодо порядку виплати має чіткі часові умови, а саме, якщо загибель (смерть) військовослужбовця настала або під час військової служби або протягом року після звільнення зі служби.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що підполковника ОСОБА_2 було звільнено з військової служби наказом начальника Одеського вищого артилерійського командного училища та виключено зі списків особового складу училища 02.02.1991 року, а його смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто з моменту звільнення з військової служби і до моменту смерті ОСОБА_2 пройшло більш ніж 27 років, що перевищує встановлений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком №975 річний термін (365 днів), у відповідача були відсутні підстав для прийняття рішення задоволення заяви позивача та призначення їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка.

08.10.2020 року представником позивача було подано до суду відповідь на відзив Міністерства оборони України, в якій вона наполягала на правомірності своєї правової позиції.

Заперечень на відповідь на відзив, а також пояснень третьої особи учасниками справи до суду надано не було.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Наказом Головнокомандуючого Сухопутними військами від 19.11.1990 року №01089 полковника ОСОБА_2 , старшого викладача кафедри ракетно-артилерійського озброєння було звільнено у запас за віком.

Як вбачається з довідки Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 23.10.2020 року №3/61 ОСОБА_2 проходив військову службу на посаді старшого викладача Одеського вищого артилерійського командного училища, та з 02.02.1991 року був виключений зі списків особового складу училища.

Як встановлено судом ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 27.02.2004 року (а.с. 11).

Згідно довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 серії МСЕ №070749 від 18.05.2006 року ОСОБА_2 було повторно встановлено другу групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років (а.с. 12).

Згідно до довідки Одеської обласної МСЕК №2 від 01.02.2019 року та Витягу з протоколу Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв №1 від 02.01.2019 року вбачається, що травма та причина смерті позивача пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби.

З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка, ОСОБА_1 звернулась із заявою до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.07.2020 року №102 позивачу було відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто понад один рік після звільнення останнього з військової служби. Крім того, у зазначеному протоколі зазначено, що ОСОБА_2 до дня смерті не був військовослужбовцем, а виплата грошової допомоги здійснюється виключно членам сімей померлих військовослужбовців, а не осіб звільнених з військової служби.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням Міністерства оборони України та вважаючи його протиправними, позивач звернулась до Одеського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Дослідивши адміністративний позов, відзив Міністерства оборони України, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Як встановлено статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - №2232-ХІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення у позивача права на отримання одноразова грошової допомоги, а саме на день смерті її чоловіка) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно із частиною 1 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Статтею 16-3 Закону №2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Так відповідно до пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі - Порядок № 975), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Частиною 1 пункту 4 Порядку №975 встановлено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Суд при вирішенні адміністративної справи №420/8626/20 критично ставиться до посилання відповідача на те, що виплата грошової допомоги здійснюється виключно членам сімей померлих військовослужбовців, а не осіб, звільнених з військової служби, з огляду на наступне.

Так зі змісту статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Визначальним, на думку суду, є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Норми статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку зі складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, на переконання суду, інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону.

Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, але разом з тим законодавцем умови отримання одноразової грошової допомоги з цих підстав обмежено певним часом.

Станом на день виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, тобто на день смерті її чоловіка, що зазначена у свідоцтві про смерть (18.12.2018 року), законодавством України було передбачено, що така виплата призначається і виплачується у разі смерті особи, звільненої з військової служби, та якщо її смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби.

Як було встановлено судом підполковник ОСОБА_2 був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу військового училища 02.02.1991 року. Тобто, з моменту звільнення з військової служби і до моменту смерті ОСОБА_2 пройшло більш ніж 27 років, що перевищує встановлений Законом України №2011-ХІІ та Порядком №975 річний термін, яким законодавець обумовлює наявність підстав для отримання одноразової грошової допомоги.

За таких умов суд погоджується з думкою відповідача про те, що у Міністерства оборони України були відсутні правові підстави для прийняття рішення на користь позивача про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Посилання позивача на те, що ст. 16 (п.п. 1 та 2 ч. 2) Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»№2011-ХІІ не містить умов виплати одноразової грошової допомоги у разі смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, є такими, що не ґрунтуються на положеннях цього Закону, що були чинним з 13.10.2018 року та на час виникнення спірних правовідносин (на час настання смерті чоловіка позивача), а тому ці посилання не можуть бути прийнятими судом при вирішенні справи.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі №420/8626/20 не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м.Київ, Повітрофлотський проспект, 6), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (65044, м. Одеса, вул. Піроговська, 6) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький

.