Справа № 280/2135/20
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 280/2135/20
(суддя Конишева О.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі №280/2135/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 березня 2020 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області згідно з яким просить скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №0-0832 від 26.12.2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що об`єкт нерухомості за який позивачу нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що належна позивачу частина комплексу будівель та споруд за своїми характеристиками та цільовим використанням відповідає категорії будівель промисловості, як наслідок у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за 2018 рік за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що застосування положень підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. При цьому зазначає про те, що позивачем не надано до суду доказів характеристик об`єкта нерухомості та приналежності об`єкта до будівель промисловості.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач, зазичаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , зареєстрований як фізична особа - підприємець 05.03.2003 року.

До видів діяльності позивача за КВЕД належать: механічне оброблення металевих виробів (основний) (25.62); оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням (46.61); неспеціалізована оптова торгівля (46.90); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20); ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення (33.12) (а.с.8).

В автоматичному режимі засобами ІС «Податковий блок», відповідачем відносно позивача сформовано податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 26.12.2019 №0-0832, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за десять місяців 2018 року в сумі 23448,20 грн. (а.с.9).

Позивач звернувся до відповідача із скаргою щодо скасування вищезазначеного податкового повідомлення-рішення, в обґрунтування якої зазначив, що будівлі промисловості та склади не є об`єктом оподаткування у відповідності до підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Зазначає про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не містить розрахунку податкового зобов`язання та не можливо встановити хто його підписав (а.с.10-14).

Рішенням від 18.03.2020 року у задоволенні вищезазначеної скарги відмовлено (а.с.15).

Законність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення за формою «Ф» від 26.12.2019 №0-0832 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Норма підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого підпунктом 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у підпункті 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, якою сформовано новий правовий висновок, відповідно до якого визначено, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Отже, враховуючи приписи підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та наведене вище, колегія суддів зробила висновок про те, що контролюючим органом помилково віднесено належні позивачу нежитлові будівлі до категорії об`єктів оподаткування, що не мають пільг із сплати податку, з підстав того, що такі пільги розповсюджується лише на підприємства та не поширюється на фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що в силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000, які в свою чергу призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 15.08.2018 року між Мелітопольською міською радою Запорізької області, в особі Мелітопольського міського голови Мінька Сергія Анатолійовича з однієї сторони та позивачем з іншої сторони було укладено Договір оренди земельної ділянки (далі Договір від 15.08.2018), за умовами якого Мелітопольська міська рада Запорізької області надає, а позивач приймає, відповідно до рішення сесії Мелітопольської міської ради від 30.03.2018 №1/18, в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п.1 Договору від 15.08.2018)

Відповідно до п.3 Договору від 15.08.2018 на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: нежитлова будівля (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.11.2008 №20841792).

Пунктами 15 та 16 Договору від 15.08.2018 встановлено, що в оренду передається земельна ділянка для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Цільове призначення земельної ділянки: 11:02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Згідно з п.8 Договору від 15.08.2018, його укладено на 25 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

Орендна плата вноситься орендарем ( ОСОБА_1 ) у грошовій формі (національній валюті України гривнях) у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 35808,58 грн. на загальну площу земельної ділянки в рік і вноситься орендарем щомісячно по 1/12 частини від загальної річної орендної плати на рахунок орендодавця (п. 9 Договору від 15.08.2018) (а.с.34-36).

На зазначеній земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля загальною площею 1168,1 кв.м., яка належить на праві приватної власності позивачу.

Право власності виникло на підставі рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 09.10.2008 №214/1. Це, зокрема, підтверджується Свідоцтвом на право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради 07.11.2008 року (а.с.41-44).

Цільове призначення земельної ділянки, на якій розташоване вищезазначене нерухоме майно, розміщення та експлуатація основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (а.с.33).

Тобто, позивачу на праві власності належить нежитлова будівля загальною площею 1168,1 кв.м., яка розміщена на земельній ділянці, цільове призначення якої розміщення та експлуатація основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

При цьому, правовстановлюючі документи позивача не містять інформації того, що вищезазначена нежитлова будівля за вимогами ДК 018-2000 належить до класу (код 1251) «Будівлі промислові».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що класифікатор ДК 018-2000 призначено для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, проте правовстановлюючі документи позивача не містять інформації належності нежитлової будівлі площею 1168,1 кв.м., яка належить на праві власності позивачу вимогам ДК 018-2000 інших документів (довідок, листів, тощо складених органом, який уповноважений використовувати класифікатор ДК 018-2000), які б вказували на належність цієї будівлі до класу (код 1251) «Будівлі промислові» позивачем не надано ні до податкового органу ні до суду.

При цьому, суд зауважує на тому, що оскільки правовстановлюючі документи позивача не містять інформації належності нежитлової будівлі площею 1168,1 кв.м. до класу (код 1251) «Будівлі промислові», доведення факту наявності податкової пільги щодо звільнення від оподаткування на підставі підпункту «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України покладено саме на позивача, проте позивач звертаючись до відповідача із скаргою на оскаржуване податкове повідомлення-рішення не надав документів в підтвердження того, що ця будівля належить до класу (код 1251) «Будівлі промислові».

Суд не встановлює належить чи неналежність нежитлової будівлі позивача до класу (код 1251) «Будівлі промислові» за вимогами ДК 018-2000, а лише вирішує спір чи були підстави у податкового органу для застосування положень підпункту «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України з підстав належності такої будівлі до класу «Будівлі промислові» за правовстановлюючими документами чи іншими документами, які містять таку інформацію.

Крім того, суд апеляційної зазначає про те, що позивач не наводить обґрунтувань того, як ним використовується нежитлова будівля площею 1168,1 кв.м. у його господарській діяльності, а лише посилається на види своєї діяльності за КВЕД.

Враховуючи те, що правовстановлюючі документи не містять інформації належності нежитлової будівлі площею 1168,1 кв.м. до класу (код 1251) «Будівлі промислові» та позивач не зазначає того, як ним використовується ця нежитлова будівля у його господарській діяльності, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність у податкового органу підстав для застосування відносно позивача податкової пільги встановленої підпункту «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Твердження позивача про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не містить додатку щодо розрахунку податкового зобов`язання не є підставою для його скасування в межах розгляду цієї справи, оскільки позивач не був позбавлений права отримати такий розрахунок за його зверненням до податкового органу та позивач під час звернення до суду з цим позовом не наводить обставин, які б свідчили про допущення помилок податковим органом при здійсненні такого розрахунку.

Не є підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення і твердження позивача про те, що не можливо встановити хто його підписав, оскільки з його копії, наявної в матеріалах справи вбачається, що його підписано ОСОБА_2 (а.с.9) інформація щодо посадового положення якого була загальнодоступною для ознайомлення всіма громадянами.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі №280/2135/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2020 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко