Справа № 160/14618/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 листопада 2020 р. Справа № 160/14618/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ніколайчук С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради (50071, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, 32) про визнання рішення протиправним, визнання протиправною бездіяльність,-

ВСТАНОВИВ:

09.11.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, у якій позивач просить:

- рішення № 373 від 08.10.2020 року виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради скасувати та визнати його незаконним, протиправним та дискримінаційним, та винесеним з повним порушенням прав, свобод та інтересів постраждалих осіб, позивача та саме мого малолітнього сина ОСОБА_2 2010 року;

- визнати повну бездіяльність начальника служби в справах дітей Сироватки І.В., яка діяла на користь інших осіб в порушенні Закону України «Про охорону дитинства», яка намагалась прикрити злочин по скоєнню домашнього насильства ОСОБА_3 згідно Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та інших законодавчих актів про захист прав дитини сім`ї у справах сім`ї, молоді та спорту;

- зобов`язати відповідача вчинити певні дії в проведенні профілактичної роботи з батьком дитини ОСОБА_3 із запобігання домашньому насильству стосовно малолітнього сина, яка стала свідком домашнього насильства по відношенню до його матері.

Позов обґрунтовано тим, що посадовою особою виконавчого комітету Саксаганської районної у місті рад в особі голови районної і місті ради В. Беззубенко порушено право, свободу та інтереси постраждалої особи від домашнього насильства згідно Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яка виявилась у прийнятті, на думку позивача, протиправного рішення № 373 від 08.10.2020 року.

За змістом частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши позовну заяву з доданими до неї документами, суд зробив висновок, про неможливість відкриття провадження у даній справі та розгляду її в порядку адміністративного судочинства, оскільки наявні підстави для відмови у відкритті провадження та розгляду її в порядку іншого судочинства, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 2 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

У частині першій статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, Саксаганською районною у місті ради виконавчого комітету прийнято рішення № 373 від 08.10.2020 року, яким вирішено спосіб участі батька з малолітнім сином, проте, позивач не погоджується з даним рішенням та вважає його протиправним, оскільки воно порушує захист прав, свобод та інтересів постраждалих осіб від домашнього насильства згідно з нормами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В своїй позовній заяві позивач оскаржує протиправні дії відповідача в частині непогодження з рішенням, яким вирішено спосіб участі батька з малолітнім сином, оскільки вважає його неправомірним, у зв`язку з тим, що таке рішення прийнято без участі позивача на комісії під час вирішення питання про участь батька з малолітнім сином. Отже, предмет спірних правовідносин стосується особистих немайнових прав позивача та відновиться до регулювання у сфері сімейного права.

Таким чином, суд вважає, що спір має сімейний характер та підлягає розгляду за правилами цивільного процесуального законодавства. З огляду на суб`єктний склад сторін спору та предмет спору в сукупності, останній має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного суд зробив висновок, що даний спір підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що у даній справі спір пов`язаний з реалізацією сімейних прав, зокрема участь батька з малолітнім сином, тобто із цивільним правом, відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, суд зробив висновок, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції.

Розгляд справи в порядку адміністративного судочинства суперечить ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Зазначене є підставою для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.

Керуючись статтями 19, 170, 243, 248, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі № 160/14618/20 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради (50071, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, 32) про визнання рішення протиправним, визнання протиправною бездіяльність - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до компетенції суду цивільної юрисдикції.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачам.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 294 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук