Справа № 500/2901/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2901/20

11 листопада 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27.10.2020 (а.с. 32) просить:

- визнати протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 26.08.2020 №2821-2607/К-02/8-1900/20, про відмову у виплаті ОСОБА_1 заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 в сумі 34635,60 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 у розмірі 34635,60 грн однією сумою;

- зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити фінансування Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, передбаченого на виконання рішення суду щодо виплати заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання в сумі 34635,60 грн.

В обґрунтування позову вказано, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 у справі №500/2435/18, яке набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019, зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до довідки Апеляційного суду Тернопільської області з 01.01.2018 без обмежень граничного розміру з врахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду з 01.01.2018 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, але в повному обсязі виплачено не було, розмір недоплати становить 34635,60 грн.

У відповідь на неодноразові заяви позивача його повідомлено, що вказана доплата обліковується і буде виплачена відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 (надалі - Порядок №649).

Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019, яке змінено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020, визнано протиправним та нечинним пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду».

У зв`язку із зазначеним 31.07.2020 позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просив негайно виплатити вказану заборгованість.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №2821-2607/К-02/8-1900/20 від 26.08.2020 повідомило, що встановлена черговість виконання рішень судів, що набрали законної сили, на сьогоднішній день здійснюються виплати за рішеннями судів, які набрали законної сили в жовтні 2018 року.

Також позивач вказує, що виконавче провадження по виконанню судового рішення у справі №500/2435/18 закінчено. Виходячи зі змісту рішення у цій справі, органи пенсійного фонду не було зобов`язано здійснити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді, а тому боржник у виконавчому провадженні та державний виконавець вважали судове рішення виконаним ще 08.05.2019 до відкриття виконавчого провадження. Відмова відповідача виплатити суму заборгованості за судовим рішенням порушує право розпоряджатися цим майном.

Вважаючи такі дії і рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 12.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду 06.11.2020 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.34-35), у якому вказано, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 у справі №500/2435/18 проведено позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, яка складає 34887,00 грн. Доплата за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 в сумі 34635,60 грн буде проводитись за окремою бюджетною програмою після виділення коштів на ці витрати. На сьогоднішній день здійснюється погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що набрали законної сили у грудні 2018 року.

Також відповідач вказує, що здійснює виплати винятково коштом Пенсійного фонду України та з інших джерел, визначених законодавством. Щомісячне довічне грошове утримання суддів виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Виплата пенсії по рішеннях суду фінансується за рахунок коштів Державного бюджету в межах бюджетної програми КПКВК 2506020 «Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсії різними пенсійними програмами» у межах виділених асигнувань. Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійний фонд України. Виділення коштів із Державного бюджету України на фінансування даної бюджетної програми не залежить від керівника територіального органу Пенсійного фонду України. Для фінансування цих виплат у бюджеті Пенсійного фонду України на 2020 рік (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 №22) окремою бюджетною програмою на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачено 200 млн.грн.

Враховуючи зазначене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Станом на 10.11.2020 відповідач Державна казначейська служба України відзив на позов не подала, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві та відзиві на позов, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 у справі №500/2435/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019, зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 01.01.2018 в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, яка складає 34887,00 грн, відповідно до довідки Апеляційного суду Тернопільської області №5075/18 від 14.08.2018 без обмежень граничного розміру з врахуванням раніше виплачених сум (а.с.6-12).

Таким чином, у судовому порядку визначено право позивача на отримання з 01.01.2018 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 у справі №500/2435/18 Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області проведено позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, яка складає 34887,00 грн.

При цьому доплата за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 в сумі 34635,60 грн не виплачена та обліковується у реєстрі рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

26.07.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечною І.В. винесено постанову ВП №594555563 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №500/2435/18 від 15.05.2019, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом про зобов`язання Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 01.01.2018 в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, яка складає 34887,00 грн, відповідно до довідки Апеляційного суду Тернопільської області №5075/18 від 14.08.2018 без обмежень граничного розміру з врахуванням раніше виплачених сум (а.с.23).

Судом встановлено, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» від 22.08.2018 за №628 Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.08.2019 припинено Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області як юридичну особу (номер запису: 5010169).

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є правонаступником Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, відтак на даний час обов`язок виконання вказаного рішення суду покладений саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

31.07.2020 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій, зокрема, просить про негайну виплату йому заборгованості відповідно до рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 у справі №500/2435/18 в сумі 34635,60 грн (а.с.20).

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом від 28.08.2020 №2821-2607/К-02/8-1900/20 повідомив позивача, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 у справі №500/2435/18 управлінням нараховано доплату в сумі 34635,60 грн за період з 01.01.2018 по 31.12.2018. Зазначена доплата облікована у реєстрі рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, виплата доплат буде проведена після виділення коштів на ці витрати. На сьогоднішній день здійснюється погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що набрали законної сили у жовтні 2018 року (а.с.21). У відзиві відповідач наводить відомості про те, що на даний час проводяться виплати за рішеннями судів, що набрали законної сили у грудні 2018 року (а.с. 35 зворот).

На попередні неодноразові звернення позивача щодо виплати вказаної суми пенсії (а.с.13, 15, 18) відповідачем надано схожі за змістом відповіді (а.с.14, 16-17, 19) з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» від 22.08.2018 № 649 встановлено, що для виконання судових рішень, якими на орґани Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою, тому доплата за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 обліковується в управлінні та буде виплачуватись відповідно до вищезгаданого Порядку.

Не погодившись з такими діями відповідача та рішенням про відмову у виплаті заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 в сумі 34635,60 грн, оформленим листом від 26.08.2020 №2821-2607/К-02/8-1900/20, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі - Закон №1402-VIII) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Такі ж вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

У Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Судом встановлено, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 у справі №500/2435/18 Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області проведено позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, яка складає 34887,00 грн.

При цьому доплата за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 у сумі 34635,60 грн не виплачена.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, не заперечує того факту, що на даний час є заборгованість перед позивачем у сумі 34635,60 грн, яка обліковується як заборгованість за рішенням суду, проте така не виплачена через відсутність коштів. При цьому виплата такої заборгованості буде здійснюватися саме як такої, що нарахована по рішенню суду і в порядку черговості фінансування виплат по окремій бюджетній програмі - на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

У спірному випадку рішення суду, на час набрання ним законної сили 28.03.2019, підлягало виконанню за рахунок коштів Державного бюджету України на підставі Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів» від 22.08.2018 № 649 (надалі - Порядок №649).

Порядок №649 визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

У відповідності до пункту 2 Порядку №649 боржник - орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію або щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці (надбавки, підвищення, компенсацію втрати частини доходу, грошову допомогу), що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та залишаються невиплаченими, або рішення суду про стягнення коштів.

Пунктами 3 та 4 Порядку №649 передбачено, що боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Таким чином, зазначений Порядок № 649 підлягав застосуванню не до всіх судових рішень, за якими боржником є Пенсійний фонд України, а лише до рішень судів, за якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету. Тобто до судових рішень, за якими на Пенсійний фонд України покладено обов`язок нараховувати пенсійну виплату.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №440/85/19.

При цьому незалежно від того чи містило рішення суду зобов`язання орган пенсійного фонду виплатити нараховану суму пенсій, такі рішення після перерахунку пенсії чи довічного грошового утримання підлягали до виконання шляхом виплати нарахованих сум пенсії чи довічного грошового утримання (яка обліковувалася як заборгованість) у порядку черговості, яка визначалася датою їх надходження до боржника.

Однак, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19 визнано протиправною та скасовано постанову Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 змінено. Пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: «Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» від 22.08.2018 року №649.

Ухвалою Верховного Суду від 14.09.2020 у справі №640/5248/19, відмовлено у задоволенні клопотання Кабінету Міністрів України про зупинення дії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020р. у справі № 640/5248/19.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, у разі втрати чинності нормативно-правовим актом, такий нормативно правовий акт не підлягає застосуванню з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» від 22.08.2018 №649 втратили чинність з 22.07.2020, відтак саме з 22.07.2020 Порядок №649 є нечинним відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.

Водночас до 22.07.2020 вказані положення Порядку №649 були чинними і відповідач зобов`язаний був ними керуватись.

Встановлені обставини у справі підтверджують, що заборгованість перед позивачем, нарахована на підставі рішення суду, обліковується для її виплати за окремою бюджетною програмою для виконання рішень суду. Тобто незалежно від того, що рішення суду одночасно з зобов`язанням орган пенсійного фонду провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з Законом України «Про судоустрій та статус суддів» з 01.01.2018, не містило покладення обов`язку виплатити нараховану суму, така буде виплачена по рішенню суду, проте через відсутність фінансування по відповідній бюджетній програмі буде виплачуватися по мірі надходження коштів.

З огляду на ці обставини вбачається, що фактично ОСОБА_1 звернувся до суду з приводу невиконання судового рішення, на виконання якого боржник провів перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проте не виплатив його. Тобто позивач у позовних вимогах просить зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення.

За приписами статті 2 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вище суд наводив законодавчі норми щодо обов`язковості виконання судового рішення усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (статті 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №820/4261/18.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. Якщо позивач вважав, що державним виконавцем протиправно закінчено виконавче провадження по виконанню судового рішення у справі №500/2435/18, то він мав можливість оскаржити відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження у встановленому законом порядку.

Незважаючи на те, що у даній справі позивач зазначив відповідачем, крім Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, ще й Державну казначейську службу України та просив зобов`язати таку профінансувати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, фактично оскаржуються дії щодо неналежного, на думку позивача, виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від у справі № 500/2435/18.

На переконання суду, обраний позивачем у даній справі спосіб захисту - визнання протиправними дій та рішення стосовно неналежного виконання рішення суду та зобов`язання виплати заборгованості, яка виникла через неналежне виконання судового рішення - є одним із способів виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від у справі № 500/2435/18, яке набрало законної сили 28.03.2019, та яким зобов`язано відповідний орган пенсійного фонду провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з Законом України «Про судоустрій та статус суддів» з 01.01.2018 у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Таким чином, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Така правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 816/2016/17, від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а (№ 11-1193апп18), постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/1517 від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а, від 27.11.2018 у справі № 520/11829/17.

Також щодо позовної вимоги про зобов`язання Державної казначейської служби України здійснити фінансування Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, передбаченого на виконання рішення суду щодо виплати заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання в сумі 34635,60 грн, то суд додатково вважає за необхідне зазначає наступне.

Підпунктом 4 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.12.2014 за №40/26485, визначено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами).

Частиною п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, виплата пенсій здійснюється органом Пенсійного фонду виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат немає.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Поряд з цим суд звертає увагу, що судові рішення про стягнення коштів і про зобов`язання боржника вчинити дії (нарахувати та виплатити пенсію) є різними видами рішень, які виконуються у різному порядку.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з держаних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави, щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI (надалі - Закон № 4901-VI), на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, заявлених до Державної казначейської служби України, та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 03.08.2011 № 845 (далі -Порядок №845).

Відповідно до статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Порядок №845 визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Підпунктом 3 Порядку №845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

З огляду на викладене Державна казначейська служба України має повноваження на виконання шляхом списання коштів з рахунків державного органу, а в разі відсутності у державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, лише рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.

Отже, суд не вбачає підстав для зобов`язання Державної казначейської служби України здійснити фінансування Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для виконання рішення суду щодо виплати заборгованості позивачу з щомісячного довічного грошового утримання в сумі 34635,60 грн на підставі Закону № 4901-VI, на який посилається позивач у позові, оскільки у даному випадку має місце зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 у розмірі 34635,60 грн, а не стягнення відповідних коштів.

Відтак у позові належить відмовити повністю. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 72-77, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, Майдан Волі, 3, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14035769).

Державна казначейська служба України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, 6, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37567646).

Повний текст рішення складено та підписано 11 листопада 2020 року.

Суддя Чепенюк О.В.