Справа № 120/1608/20-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1608/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян М.Б.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

11 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2020 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування припису про усунення виявлених порушень № ВН7625/199/АВ/П від 19.02.2020, який складено інспектором праці Кривонос Н.М. відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Також, позивач просив визнати протиправним та скасувати протокол про адміністративне правопорушення № ВН7625/199/АВ/П/ПТ від 19.02.2020, який складено інспектором праці Кривонос Н.М. відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2020 закрито провадження у адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування протоколу про адміністративне правопорушення № ВН7625/199/АВ/П/ПТ від 19.02.2020, який складено інспектором праці Кривонос Н.М. відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.08.2020 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано припис про усунення виявлених порушень №ВН7625/199/АВ/П від 19.02.2020, який складено інспектором праці Кривонос Н.М. відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Вінницькій області у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи та надав не належну оцінку тим обставинам та доказам, що присутні в матеріалах справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання доручення Прем`єр-міністра України О. Гончарука № 2313/0/1-20 від 22.01.2020 про вжиття заходів щодо детінізації зайнятості у сфері торгівлі товарами та послугами, т.в.о. голови Державної служби України з питань праці видано окреме доручення № Д-69/1/3.1-20 від 06.02.2020, відповідно якого, Головних управлінь Держпраці в областях зобов`язано разом з органами місцевого самоврядування, яким делеговані повноваження здійснення контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, із залученням Державної податкової служби, Пенсійного фонду, Державної служби зайнятості, Державної служби захисту споживачів та місцевих державних адміністрацій здійснювати заходи державного нагляду (контролю) у суб`єктів господарювання згідно з переданим Пенсійним фондом України переліком суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної кількості працівників, встановлених у ході інформаційно-роз`яснювальних заходів, до даних Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після проведених заходів.

На підставі вказаного окремого доручення, Управлінням Держпраці у Вінницькій області видано наказ від 07.02.2020 №137-О, яким визначено провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з метою перевірки додержання законодавства про працю з питань додержання законодавства про працю за пунктами 3.1; 3.7; 3.9; 3.10; 11.1 форми акту інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 1338 від 18.08.2017. Інспекційне відвідування провести в період з 10.02.2020 по 21.02.2020.

07.02.2020 Управлінням Держпраці у Вінницькій області видано направлення на проведення інспекційного відвідування відповідно до наказу по управлінню №137-о від 07.02.2020, у якому вказано, що буде проведено інспекційне відвідування з питань контролю за додержанням законодавства про працю згідно пп.3 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1132 від 04.12.2019, на (в) ФОП ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

12.02.2020 Управлінням Держпраці у Вінницькій області складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ВН7625/199/АВ, відповідно до якого у період з 09:30 12.02.2020 по 17:30 12.02.2020 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 .

У акті вказано, що інспектором виявлено наступні порушення: частини 1 статті 21, частини 1 статті 24, частини 3 статті 24, статті 253 КЗпП України, а також постанови Кабінету Міністрів України № 413, а саме: трудовий договір у письмовій формі з ОСОБА_2 відсутній, подачу повідомлення про прийняття працівника на роботу до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області та право на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_2 не забезпечено.

Із найманими працівниками ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) трудові договори укладені без дотримання встановленої форми трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затверджено наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 08.06.2001 № 260. Також, не своєчасно подано до територіального відділу ДФС повідомлення про прийняття на роботу найманого працівника ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з підставами для винесення Акта інспекційного відвідування №ВН7625/199/АВ, позивач звернулася до Управління Держпраці у Вінницькій області із запереченнями відповідно яких просила скасувати вищезазначений акт.

19.02.2020 Управлінням Держпраці у Вінницькій області розглянуто заперечення на акт та листом № 618/04-04 відмовлено у його задоволені.

19.02.2020 винесено припис про усунення виявлених порушень № ВН7625/199/АВ/П у якому зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути виявлені порушення до 30.03.2020.

19.02.2020 на підставі акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ВН7625/199/АВ від 12.02.2020 інспектором праці Кривонос Н.М. винесено протокол про адміністративне правопорушення № ВН7625/199/АВ/П/ПТ.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що підставою для проведення інспекційного відвідування зазначено окреме доручення т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці І.Дегнери від 06.02.2020 № Д-69/1/3.1-20.

Дане окреме доручення т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці видане на підставі доручення Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22.01.2020 № 2313/0/1-20, з якого слідує, що Голові правління Пенсійного фонду України було вказано до 07.02.2020 подати Держпраці перелік суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів, а тимчасово виконуючому обов`язки Голови Державної служби України з питань праці Дегнері І.А. - разом з відповідними органами місцевого самоврядування, яким делеговані повноваження щодо здійснення контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, здійснити 10-21 лютого 2020 року заходи державного нагляду (контролю) в суб`єктів господарювання згідно з переданим Пенсійним фондом України переліком суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів, із урахуванням необхідності підтримання публічної безпеки і порядку під час здійснення зазначених заходів

Аналогічні вимоги щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) в суб`єктів господарювання згідно з переданим Пенсійним фондом України переліком суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів, містить окреме доручення тимчасово виконуючого обов`язки Голови Державної служби України з питань праці І.Дегнери від 06.02.2020 № Д-69/1/3.1-20 (а.с.66)

Отже, необхідною умовою щодо здійснення Державною службою України з питань праці заходів державного нагляду (контролю) в суб`єктів господарювання за окремим дорученням тимчасово виконуючого обов`язки Голови Державної служби України з питань праці І.Дегнери від 06.02.2020 № Д-69/1/3.1-20 є переданий Пенсійним фондом України перелік суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів.

Однак, відповідачем на підтвердження наявності підстав для проведення позапланового заходу позивача за окремим дорученням тимчасово виконуючого обов`язки Голови Державної служби України з питань праці І.Дегнери від 06.02.2020 № Д-69/1/3.1-20 не надано суду переданий Пенсійним фондом України перелік суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів.

Також, суд першої інстанції зазначив, що, а ні доручення Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22.01.2020 № 2313/0/1-20, а ні окреме доручення т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці І.Дегнери від 06.02.2020 не містять жодних посилань на необхідність проведення інспекційного відвідування саме ФОП ОСОБА_1 .

Тобто така підстава інспектування як доручення Прем`єр-міністра України повинна стосуватись конкретного суб`єкта, а не щодо посилення роботи контролюючих органів.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач самостійно визначив об`єкт інспекційного відвідування, без наявності підстав передбачених законом, тобто діяв не в межах повноважень та не у спосіб передбачений законом. Отже, підстави проведення перевірки були відсутні, а посилання відповідача лише на нормативний акт без викладення, опису наявної інформації та джерел її отримання суперечить загальним принципам контролю, такі дії суб`єкта владних повноважень є свавільними, оскільки вчиненні з грубим порушенням Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Порядку № 823 та статті 19 Конституції України.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції доходить висновку, що законність призначення інспекційного відвідування фізичної особи підприємця ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника (ів) до роботи без оформлення трудового договору Головним управлінням Держпраці у Вінницькій області не доведена.

По суті правопорушення суд першої інстанції зазначив наступне.

У Акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ВН7625/199/АВ встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору у письмовій формі, подачу повідомлення про прийняття працівника на роботу до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області та право на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_2 не забезпечено.

Однак, допитана у судовому засіданні ОСОБА_4 повідомила, що працює в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою АДРЕСА_1 та на момент проведення перевірки була присутня у магазині, де працювала на касі. Коли прийшла інспектор праці, вони разом із нею пройшли по приміщенню магазина, де її колега оформляла навігацію. В магазині також була присутня їх постійна клієнтка ОСОБА_2 , яка підказувала правильність розміщення декорацій. Свідок ОСОБА_4 завірила суд, що ОСОБА_2 не працює в магазині.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , повідомили, що 12.02.2020, під час проведення інспекційного відвідування, були присутні на робочих місцях в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Також у магазині здійснювала покупки постійний клієнт ОСОБА_2 , яка на прохання ОСОБА_8 підказала правильність розміщення навігації. Допитані у судовому засіданні свідки вказали, що ОСОБА_2 не працівник магазину, а покупець.

Вказані покази свідків підтверджують матеріали відеофіксації, зроблені у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 12.02.2020 року та які були досліджені у судовому засіданні.

Так, із наданого суду відеозапису, було встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування, ОСОБА_2 допомагала працівнику магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " у розміщені навігації (декору) магазину. Продавці вказаного магазину одягнені у одяг одного зразку, а саме ТМ "KidStok" жилетках з бейджами, на яких зазначено ім`я працівника, в той же час ОСОБА_2 була одягнена у верхній одяг та о 10:14 год. 12.02.2020 вийшла за межі магазину.

Щодо порушення визначеного статтями 21 та 24 КЗпП України, а саме укладення трудових договорів без дотримання встановленої форми трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, відносно працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , суд першої інстанції зазначає, що при укладанні трудових договорів з найманими працівниками позивачем було взято за основу форму трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затверджену Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 № 260. В свою чергу, керуючись угодою сторін, в трудових договорах було зазначено посадові обов`язки працівника, режим та умови праці та відпочинку, умови оплати праці та компенсації, права та обов`язки сторін і та інші питання, які були важливі для сторін. Позивачем та його працівниками при погодженні та укладанні тексту трудових договорів було дотримано норм Кодексу законів про працю України.

Щодо встановленого порушення про несвоєчасність подання повідомлення про прийняття на роботу до територіального відділу ДФС стосовно найманого працівника ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначає, що відповідно трудового договору № 7 від 02.08.2019 ФОП ОСОБА_1 прийняла на роботу ОСОБА_6 , у якому зазначено умови, режим роботи та обов`язки сторін.

Відповідно листа Головного управління ДПС у Вінницькій області від 05.08.2020 №16675/9/02-32-50-08-01 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 через мережу Інтернет з використанням сертифікатів електронно-цифрового підпису було надіслано повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_6 на роботу за № від 02.08.2019 о 12:16 год.

Враховуючи вищевикладене та те, що на момент проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 були належним чином укладені трудові договори з працівниками ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , та те, що позивач 02.08.2019 (у день укладення трудового договору) подала до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області повідомлення про прийняття ОСОБА_6 на роботу, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено відсутність в її діях порушення трудового законодавства

Також, суд першої інстанції врахував постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2020 справа №127/4779/20, відповідно якої провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 3 ст. 41 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане судове рішення, яке є свідченням відсутності у діях ФОП ОСОБА_1 порушень законодавства про працю при здійсненні своєї господарської діяльності, та виходячи із аналізу вищевказаних положень чинного законодавства у взаємозв`язку із встановленими фактичними обставинами справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення адміністративного позову повністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з ст.38 Закону України "Про охорону праці" у державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

У відповідності до ст.39 Закону України "Про охорону праці" посадові особи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці мають право безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об`єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

За правилами ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Перелік підстав для здійснення позапланового заходу визначено в ч.1 ст.6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" є:

- подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

- перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом;

- неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

- доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

- настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Згідно з п.1 Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (далі Положення №96) Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп.5 п.6 Положення №96 Державна служба України з питань праці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Державна служба України з питань праці.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 "Про деякі питання реалізації ст.259 КЗпП України та ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Порядок №295).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Державна служба України з питань праці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно з п.3 Порядку №295 інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Як передбачено пп.3 п.5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Відповідно до п.8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Згідно з п.9 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81, 1947 року Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі (Конвенцію ратифіковано Законом №1985-IV від 08.09.2004) Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм;

ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Згідно з п.21 Порядку № 295 визначено, що якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.27, 28 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Як передбачено п.29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Крім того, під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що як вірно встановлено судом першої інстанції необхідною умовою щодо здійснення Державною службою України з питань праці заходів державного нагляду (контролю) в суб`єктів господарювання за окремим дорученням тимчасово виконуючого обов`язки Голови Державної служби України з питань праці від 06.02.2020 № Д-69/1/3.1-20 є переданий Пенсійним фондом України перелік суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів.

Проте на підтвердження наявності підстав для проведення позапланового заходу позивача за окремим дорученням тимчасово виконуючого обов`язки Голови Державної служби України з питань праці від 06.02.2020 № Д-69/1/3.1-20, відповідачем ні на стадії перегляду справи судом першої інстанції, ні на стадії апеляційного перегляду не надано судам переданий Пенсійним фондом України перелік суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, доручення Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22.01.2020 № 2313/0/1-20, окреме доручення т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці від 06.02.2020 № Д-69/1/3.1-20 не містять жодних посилань на необхідність проведення інспекційного відвідування саме ФОП ОСОБА_1 .

Тобто, вказане вище свідчить, що відповідач самостійно визначив об`єкт інспекційного відвідування, без наявності підстав передбачених законом, тобто діяв не в межах повноважень та не у спосіб передбачений законом.

Щодо суті правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

В свою чергу, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП України та частинами 2-7 статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" від 17.07.2013 №509 .

Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Згідно з п.6 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до п.7 Порядку №509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його проінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Разом з тим, п.2 Порядку № 509 визначено, що штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади, акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Згідно з п.4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

В акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ВН7625/199/АВ встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору у письмовій формі, подачу повідомлення про прийняття працівника на роботу до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області та право на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_2 не забезпечено.

Як вбачається з матеріалів справи, допитана у судовому засіданні ОСОБА_4 повідомила, що працює в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою АДРЕСА_1 та на момент проведення перевірки була присутня у магазині, де працювала на касі. Коли прийшла інспектор праці, вони разом із нею пройшли по приміщенню магазина, де її колега оформляла навігацію. В магазині також була присутня їх постійна клієнтка ОСОБА_2 , яка підказувала правильність розміщення декорацій. Свідок ОСОБА_4 завірила суд, що ОСОБА_2 не працює в магазині.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , повідомили суд, що 12.02.2020, під час проведення інспекційного відвідування, були присутні на робочих місцях в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Також у магазині здійснювала покупки постійний клієнт ОСОБА_2 , яка на прохання ОСОБА_8 підказала правильність розміщення навігації. Допитані у судовому засіданні свідки вказали, що ОСОБА_2 не працівник магазину, а покупець.

Вказані покази свідків підтверджують матеріали відеофіксації, зроблені у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 12.02.2020, та які були досліджені у судовому засіданні.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2020 справа №127/4779/20, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 3 ст. 41 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, з тексту даної постанови вбачається, що обставини зафіксовані у акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 12.02.2020 № ВН 7625/199/АВ спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Разом з тим, колегія суддів враховує, що згідно з ч.4, 5 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно ч.6, 7 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням вказаного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку в цій частині та вказав, що ОСОБА_2 не є працівником у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", а тому відповідач в цій частині дійшов хибного висновку.

Щодо порушення визначеного статтями 21 та 24 КЗпП України, а саме укладення трудових договорів без дотримання встановленої форми трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, відносно працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , колегія суддів зазначає наступне.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Згідно з ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції при укладанні трудових договорів з найманими працівниками позивачем було взято за основу форму трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затверджену Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 № 260. В свою чергу, керуючись угодою сторін, в трудових договорах було зазначено посадові обов`язки працівника, режим та умови праці та відпочинку, умови оплати праці та компенсації, права та обов`язки сторін і та інші питання, які були важливі для сторін. Позивачем та його працівниками при погодженні та укладанні тексту трудових договорів було дотримано норм КЗпП України.

Щодо встановленого порушення про несвоєчасність подання повідомлення про прийняття на роботу до територіального відділу ДФС стосовно найманого працівника ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно трудового договору № 7 від 02.08.2019 ФОП ОСОБА_1 прийняла на роботу ОСОБА_6 , у якому зазначено умови, режим роботи та обов`язки сторін.

Відповідно листа Головного управління ДПС у Вінницькій області від 05.08.2020 №16675/9/02-32-50-08-01 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 через мережу Інтернет з використанням сертифікатів електронно-цифрового підпису було надіслано повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_6 на роботу за № від 02.08.2019 о 12:16 год.

На підставі вказаного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на момент проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 були належним чином укладені трудові договори з працівниками ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , та те, що позивач 02.08.2019 (у день укладення трудового договору) подала до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області повідомлення про прийняття ОСОБА_6 на роботу, суд дійшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено відсутність в її діях порушення трудового законодавства.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.75 та ст.76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В свою чергу, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач надав належні докази на підтвердження своїх позовних вимог, в свою чергу відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача в частині здійснення діяльності іншою особою, яка належним чином не працевлаштована, за місцем перевірки.

Виходячи з заявлених позовних вимог, апеляційної скарги, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення (припису), а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.