Справа № 640/27151/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 листопада 2020 року м. Київ № 640/27151/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Погрібніченко І.М. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі

ОСОБА_1
доЦентрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області
провизнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення прийняте заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Лемешем Д.Л. від 29.09.2020 року № 291 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідок на постійне проживання серії НОМЕР_1 виданої 29.10.2014 року та серії НОМЕР_2 виданої 05.04.2017 громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

06.11.2020 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просить:

зупинити дію Рішення №291 прийнятого заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Лемешем Д. J1. від 29.09,2020 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідок на постійне проживання серії НОМЕР_1 виданої 29.10.2014 року та серії ІН № 134191 виданої 05.04.2017 громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) проживає на території України протягом останніх 25 років, в тому числі з 05.04.2017 року документований посвідкою на постійне проживання. Заявник також зазначає, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , має двох дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , які народилися на території України та отримали громадянство України відповідно до Довідки про реєстрацію особи громадянином України №466/12 від 12.04.2012р. та Довідки про реєстрацію особи громадянином України №551/2015 від 14.05.2015р.

У той же час, рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №291 від 29.09.2020 року громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та скасовано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , а також на підставі ч.2 ст.13 Закону України «Про імміграцію» вимагається від позивача покинути територію України протягом місяця з дня отримання Рішення.

А тому, як зазначає заявник, оскільки саме по собі судове оскарження Рішення з підстав його незаконності, наведених в позовній заяві - не зупиняє його виконання, як і вимогу та обов`язок позивача покинути території України, виконання оскаржуваного Рішення та невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову в даному конкретному випадку значною мірою ускладнить доступ до судочинства позивача, позбавить його можливості законним чином відвідувати судові засідання та особисто брати участь в судовому розгляді справи, самостійно збирати докази на території України, а також позбавить його родину можливості живого спілкування з батьком та чоловіком

Також, на думку заявника, навіть вирішивши питання про незаконність прийняття відповідачем оскаржуваного Рішення, відновити скасовану незаконним рішенням посвідку позивача - буде неможливо, що суперечить принципам ефективного судового захисту порушених прав чи інтересів позивача, як і не можливо буде повернути його на територію України на підставі прийнятого судом рішення за поданою позовною заявою, оскільки це не може слугувати підставою для перетинання державного кордону України.

Вирішуючи вказану заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

На підставі наведених вимог КАС України розгляд поданої заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) виключено;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливо лише у разі наявності сукупності обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як вказано вище, заявник просить зупинити дію оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову, які передбачені ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України можливі лише за наявності обставин, що визначені ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, вирішуючи подану представником позивача заяву про забезпечення позову, суд звертає увагу, що ухвалою суду від 05.11.2020 року представнику позивачу відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, з підстав не наведення ним жодних відомостей та не наданням відповідних належних та допустимих доказів на доведення обставин, зазначених в його заяві.

При цьому, подаючи повторно заяву про забезпечення позову, заявником в підтвердження наявності обставин, що свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі до набрання законної сили рішення по ній надано копію: рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.09.2020 року № 291; посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 виданої 05.04.2017 року; свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 ; свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ; свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ; свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ; довідки № 466/12 від 12.04.2012 р. про реєстрацію особи громадянином України; довідки № 551/2015 від 14.05.2015 р. про реєстрацію особи громадянином України; трудової книжки НОМЕР_7 .

Дослідивши вказані докази суд зазначає, що вони доводять факт проживання, роботи та родинних зв`язків позивача в Україні, втім, вони не містять в собі жодних відомостей, які б свідчили про наявність обставин очевидної протиправності оскаржуваного рішення чи доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також суд звертає увагу на те, що у даній адміністративній справі позивачу надається правова допомога адвокатом Літинським О.П., а розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, що спростовує його відповідні доводи про обмеження в доступі до правосуддя у випадку невжиття судом заходів забезпечення позову.

Отже, заявником не доведено існування обставин, вказаних у ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із чим підстави для задоволення його клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст. 150 - 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя І.М. Погрібніченко