Справа № 120/4175/20-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4175/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Свентух В.М.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

06 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року (ухвалена в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої державної установи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", держава України в особі гаранта Конституції Президента України, держава Україна в особі Національного Банку України, держава Україна в особі Міністерства фінансів України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої державної установи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", держава України в особі гаранта Конституції Президента України, держава Україна в особі Національного Банку України, держава Україна в особі Міністерства фінансів України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року повернуто позовну заяву позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та прийняти постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач та треті особи своїм правом, передбаченим ст. 300, 3004 КАС України не скористались та не подали відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15 жовтня 2020 року, з урахуванням ч.2 ст. 312 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, з огляду на таке.

Як встановлено з матеріалів справи, в серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив :

- визнати незаконними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати (затримки /перешкоджанні в виплаті) гарантованої суми вкладу та такими що порушують вимоги ст.24 ст.41 Конституції України;

- визнати право позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму (гарантовану суму відшкодування) згідно договорами банківського вкладу (депозиту) рахунок № НОМЕР_1 становить 200 000;

- Зобов`язати Фонд гарантування вкладів внести дані позивача до загального реєстру вкладників;

- Стягнути з відповідача гарантовану Законом України суму відшкодування у розмірі 200 000 грн;

Стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційне збільшення) у розмірі 83617,83 грн.

- Стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання (штрафні санкції) у розмірі 24409,84 грн.

Крім того, позивач просив суд звільнити його від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, з підстав не сплати судового збору.

03 вересня 2020 року на виконання вказаної ухвали позивачем було подано клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

08 вересня 2020 року ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 повернуто особі, яка його подала, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення адміністративного позову без руху.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку положення статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" не можливо застосувати до спірних правовідносин та звільнити позивача від сплати судового збору, оскільки, відповідач у спірних правовідносинах виступає суб`єктом владних повноважень, який виконує публічно-правові функції та не є надавачем послуг, а позивач не є споживачем у цих правовідносинах.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року, яке залишено буз змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" щодо не включення даних про поточний рахунок ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором банківського вкладу (депозиту) "Перше знайомство" № 980-051-000243653 від 20.05.2016 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при вирішенні питання щодо поширення на позивача норми ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо звільнення останнього від сплати судового збору за подання адміністративного позову, необхідно розмежовувати питання здійснення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб функцій, як суб`єктом владних повноважень, який виконує публічно - правові функції та не є надавачем послуг, а також як виконання фінансових послуг, які виникли між споживачем та банком.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції аргументовано не було розмежовано вищезазначені обставини, та надано висновок, що в даному випадку відповідач у спірних правовідносинах виступає суб`єктом владних повноважень, який виконує публічно - правові функції та не є надавачем послуг, а позивач не є споживачем у цих правовідносинах.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками й продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовані положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі за текстом також Закон № 1023-XII), який встановлює права споживачів, визначає механізм їхнього захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22).

Судова колегія звертає увагу, що у своїй постанові від 21.03.2018 у справі № 761/24881/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при зверненні до суду з позовом про стягнення з Фонду майнової відповідальності за договором банківського вкладу позивач як споживач фінансових послуг звільняється від сплати судового збору за частиною третьою статті 22 Закону № 1023-XII не тільки при поданні позовної заяви, а й на наступних стадіях цивільного процесу.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вкладник (споживач фінансових послуг), звертаючись до суду з позовом до банку (виконавця фінансових послуг) за захистом своїх порушених прав, зокрема, через неналежне виконання договору банківського вкладу, звільняється від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону № 1023-XII.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що дія наведеної норми поширюється також і на спори, які виникають між вкладниками банку та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб під час здійснення останнім владних управлінських функцій, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тобто, в контексті вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», колегія суддів приходить до висновку, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їхнім виконавцем, який відповідає за неналежне надання цих послуг, а тому вкладник, звертаючись до суду з позовом, пов`язаним з порушенням його прав за договором банківського вкладу, звільняється від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судова колегія звертає увагу, що вказана позиція також викладена в ухвалах Верховного Суду від 06.10.2010 року у справі № 160/5223/19 та від 19.10.2020 року у справі № 280/1043/20.

Отже, зважаючи на викладене, з метою недопущення ситуації позбавлення особи права допуску до правосуддя, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що дану справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої державної установи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", держава України в особі гаранта Конституції Президента України, держава Україна в особі Національного Банку України, держава Україна в особі Міністерства фінансів України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.