Справа № 360/4079/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4079/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Суткової Рени Агабєковни в інтересах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Суткової Рени Агабєковни (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення військово - цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні державної соціальної допомоги при народженні дитини протиправними;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення військово - цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області призначити та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу при народженні дитини - доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після початку антитерористичної операції на території Луганської області у 2014 році, зокрема у м. Сєвєродонецьку Луганської області, позивач вимушена була виїхати до Автономної Республіки Крим, де ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину.

Згідно медичного свідоцтва про народження № 18 від ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину - дівчинку в пологовому відділенні Чорноморської центральної районної поліклініки смт Чорноморське Автономної Республіки Крим.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 лютого 2017 року у справі № 428/13831/16-ц, яке набрало законної сили 04 березня 2017 року, за заявою ОСОБА_3 (матері позивача) встановлено факт народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянкою України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , дитини жіночої статті, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Чорноморське Автономної Республіки Крим, Україна, і матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 22 лютого 2017 року, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Чорноморське Чорноморського району Автономної Республіки Крим, Україна, про що 22 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис № 9. Батьком записаний ОСОБА_4 , громадянин України, матір`ю - ОСОБА_1 , громадянка України.

Приблизно в кінці 2018 року позивач разом із дитиною повернулася за місцем проживання до м. Сєвєродонецька Луганської області, звернувшись до відповідача щодо призначення державної соціальної допомоги при народженні дитини. ВідповідьПозивач повторно звернулась до відповідача із письмовою заявою від 22 червня 2020 року на призначення допомоги при народженні на доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачем повідомлено позивачу про відмову у наданні державної допомоги сім`ям з дітьми на підставі відсутності права на допомогу при народженні дитини згідно Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

З посиланням на норми Конституції України, Законів України «Про охорону дитинства», «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та Конвенції про права дитини представник позивача вважає такі дії відповідача протиправними.

Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області позов не визнало, про що через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) подало до Луганського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити (арк. спр. 25-26).

В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач перебуває на обліку як одинока мати з 2003 року на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

20 жовтня 2017 року позивач звернулась із заявою про надання допомоги одиноким матерям на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Допомогу призначено на період з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року в розмірі 1126,00 грн. В подальшому позивач зверталась за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям 13 квітня 2018 року, 21 червня 2019 року, 13 грудня 2019 року.

Допомогу призначено на період: з 01 квітня 2018 року по 30 вересня 2018 рок в розмірі 84,50 грн; з 01 червня 2019 року по 30 червня 2019 року в розмірі 409,50 грн; з 01 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року в розмірі 482,50 грн; з 01 грудня 2019 року по 31 травня 2020 року в розмірі 1779,00 грн.

Враховуючи викладене вище, є зрозумілим, що твердження позивача про те, що вона повернулась до міста Сєвєродонецьк наприкінці 2018 року не відповідає дійсності, оскільки вона з жовтня 2017 року постійно зверталася за призначенням допомоги одиноким матерям. Окрім цього, просимо звернути увагу суду на те, що бланк заяви на призначення усіх видів державної соціальної допомоги є єдиним, та містить перелік цих видів допомоги. Таким чином, заповнюючи заяву від 20 жовтня 2017 року для призначення допомоги одиноким матерям позивач бачила розділ "допомога при народженні дитини" та мала право звернутися за її призначенням.

Дитина позивача, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідоцтво про народження видано Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області 22 лютого 2017 року. 22 червня 2020 року позивач звернулась із заявою про призначення державної соціальної допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2 .

Заяву розглянуто та рішенням УПтаСЗН від 25 червня 2020 року в призначенні зазначеної допомоги відмовлено, оскільки строк звернення за її призначенням становить більше ніж 12 календарних місяців після народження дитини.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі судом ухвалено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення (арк. спр. 18-20).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копіями документів по справі, а саме: паспорта громадянина України (арк. спр. 7), картки фізичної особи - платника податків (арк. спр. 8).

Відповідно до медичного свідоцтва про народження № 18 від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину - дівчинку в пологовому відділенні Чорноморської центральної районної поліклініки смт Чорноморське Автономної Республіки Крим (арк. спр. 9).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 лютого 2017 року у справі № 428/13831/16-ц, яке набрало законної сили 04 березня 2017, встановлено факт народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянкою України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , дитини жіночої статті, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Чорноморське Автономної Республіки Крим, Україна, матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк. спр.10-11).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 22 лютого 2017 року, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Чорноморське Чорноморського району Автономної Республіки Крим, Україна, про що 22 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис № 9. Батько ОСОБА_4 , громадянин України, мати ОСОБА_1 , громадянка України (арк. спр. 12, 55), що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 6 від 22 лютого 2017 року (арк. спр. 13).

Відповідно до повідомлення про відмову у наданні державної допомоги сім`ям з дітьми позивачу відмовлено у наданні допомоги при народження дитини (арк. спр. 14, 16).

20 жовтня 2017 року за вхідним номером 5/1382 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, а саме допомоги на дітей одиноким матерям (арк. спр. 27-29).

Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 07 листопада 2017 року позивачу призначена допомога на дітей одиноким матерям (арк. спр. 30).

13 квітня 2018 року за вхідним номером 5/529 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, а саме допомоги на дітей одиноким матерям (арк. спр. 31-33).

Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 18 квітня 2018 року позивачу призначена допомога на дітей одиноким матерям (арк. спр. 34).

21 червня 2019 року за вхідним номером 5/894 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, а саме допомоги на дітей одиноким матерям (арк. спр. 35-37).

Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 02 липня 2019 року позивачу призначена допомога на дітей одиноким матерям (арк. спр. 38).

13 грудня 2019 року за вхідним номером 5/1768 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, а саме допомоги на дітей одиноким матерям (арк. спр. 39-41).

Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 16 грудня 2019 року позивачу призначена допомога на дітей одиноким матерям (арк. спр. 42).

22 червня 2020 року за вхідним номером 2/663 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, а саме допомоги на дітей одиноким матерям та при народженні дитини (арк. спр. 43-45).

Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 25 червня 2020 року позивачу відмовлено в призначені допомога при народженні дитини (арк. спр. 56).

Листом № 8361/07 від 09 вересня 2020 року відповідачем повідомлено позивачу про відмову у наданні державної допомоги сім`ям з дітьми на підставі відсутності права на допомогу при народженні дитини згідно Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (арк. спр. 15).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинах, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано громадянам України право на соціальний захист.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон №2811-XII) та іншими законами України.

За приписами статті 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону № 2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Відповідно до статті 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Зазначені норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року (далі - Порядок №1751).

Пунктом 12 Порядку № 1751 встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

У разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє заявника, які документи мають бути подані додатково. Якщо вони будуть подані непізніше ніж протягом одного місяця з дня одержання зазначеного повідомлення, днем (місяцем) звернення за призначенням допомоги вважається день (місяць) прийняття або відправлення заяви (пункт 44 Порядку № 1751).

З наведеного слідує, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Разом з цим, вказаними нормами передбачені певні обмеження стосуються строку подання заяви про призначення виплати допомоги.

Відповідно до документів, долучених до позовної заяви, вбачається, що донька позивача народився у 2015 році, а з заявою про призначення допомоги при народженні дитини позивач звернувся до відповідача лише у 2020 році, тобто після закінчення встановленого законодавством строку.

Разом з тим, судом встановлено, що пропуск позивачем встановленого законом строку на звернення за отриманням допомоги при народженні дитини обумовлено тим, що донька позивача народилась на території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Позивач народила доньку на території України де органи державної влади тимчасового не здійснюють свої повноваження. Тобто, позивач не могла вчасно отримати свідоцтво про народження дитини.

Крім того, судом встановлено, що позивач з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Суд наголошує, що соціальний захист є конституційною гарантією громадян України відповідно до статті 46 Конституції України.

Згідно з частиною другою статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Таким чином, право позивача на отримання спірної допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивачем заявлені вимоги фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 760/183158/16-а.

Суд враховує те, що позивач з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з повним пакетом документів з наданням копії свідоцтва про народження дитини, виданого Державою Україною, оскільки позивач знаходилася на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, рішення суду про встановлення факту народження дитини набрало законної сили 04 березня 2017 року, свідоцтво про народження дитини представник позивача отримала тільки 22 лютого 2017 року, тобто вже після спливу дванадцятимісячного строку після народження дитини.

Тобто, судом встановлено, що позивач дійсно після отримання свідоцтва про народження дитини пропустила строк звернення із заявою про призначенням допомоги при народженні дитини.

Однак, суд наголошує, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 591/610/16-а, від 12 березня 2019 року у справі № 760/183158/16-а та від 16 липня 2020 року у справі № 265/4175/16-а.

Відповідно до Указу Президента України від 28 липня 2020 року № 297/2020 «Про утворення військово-цивільної адміністрації» утворено військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецьк Луганської області. Зазначений Указ набрав чинності 29 липня 2020 року.

Закон України «Про військово-цивільні адміністрації» (далі - Закон № 141-VIII) визначає організацію, повноваження і порядок діяльності військово-цивільних адміністрацій, що утворюються як тимчасовий вимушений захід з елементами військової організації управління для забезпечення безпеки та нормалізації життєдіяльності населення в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції, що не має на меті зміни та/або скасування конституційно закріпленого права територіальних громад на місцеве самоврядування.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1 Закону № 141-VIII військово-цивільні адміністрації - це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі проведення антитерористичної операції) або у складі Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях) і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії актам збройної агресії, диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема проведення антитерористичної операції.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 1 Закону № 141-VIII військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів набувають прав та обов`язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Рішення від 25 червня 2020 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини прийнято Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради.

Разом з цим, керівником Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області розпорядженням № 25 від 18 серпня 2020 року перейменовано Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради на Управлінням праці та соціального захисту населення Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області.

Враховуючи викладене, відмову відповідача у поновленні позивачу виплати допомоги при народженні дитини у зв`язку з пропуском 12 місячного строку звернення з відповідною заявою, за умови що пропуск такого строку відбувся з об`єктивних, незалежних від волі позивача причин, не можна визнати обґрунтованою.

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції на території Луганської області, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання відповідача призначити та провести виплати позивачу допомоги при народженні дитини в порядку та розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, представником позивача обґрунтовано доведено обставини, викладені у позовній заяві та підтверджено їх належними доказами.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на те, що на момент звернення з адміністративним позовом до суду у цій справі позивачу не було відомо про рішення відповідача від 25 червня 2020 року про відмову у призначенні допомоги при народжені дитини, суд, з`ясувавши, що прийняття цього розпорядження передувало діям, визнає протиправним зазначене рішення, оскільки саме рішення, а не дії створюють відповідні правові наслідки.

З урахуванням викладеного належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 25 червня 2020 року про відмову у призначені допомоги при народженні дитини, та зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області призначити та виплатити державну соціальну допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина восьма статті 139 КАС України).

Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року позивачу відстрочено сплату судового збору в сумі 840,80 грн (арк. спр. 18-20).

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з коригуванням обраного представником позивача способу захисту, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 840,80 грн стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Суткової Рени Агабєковни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області (ідентифікаційний номер 24179564, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, буд. 15 Б) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 25 червня 2020 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні державної соціальної допомоги при народженні дитини.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення військово - цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області призначити та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу при народженні дитини - доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В частині позову про визнання протиправними дій відповідача відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива