Справа № 460/6318/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2020 року м. Рівне №460/6318/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач 1), ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 (далі - позивач 2), ОСОБА_3 (далі - позивач 3), ОСОБА_4 (далі - позивач 4), звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації (далі - відповідач), про визнання протиправними дій відповідача щодо неналежного нарахування позивачам допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства, а також зобов`язання відповідача провести позивачам з 17 липня 2018 року нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік. За змістом позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі проживають у селі Степангород Володимирецького району Рівненської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення. Тому, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018, позивачі, починаючи з 17 липня 2018 року, мають право на отримання щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі, що дорівнює 40 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік. На звернення позивачів, відповідач повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплати їм такої компенсації, оскільки на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VII було виключено, зокрема, статтю 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивачі не погоджуються з такими діями відповідача та вважають їх протиправними, позаяк, вказаним вище рішенням Конституційного Суду України з 17 липня 2018 року відновлено дію статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому вона підлягає застосуванню без будь-яких обмежень. З наведених підстав, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

31 серпня 2020 року позовна заява надійшла до суду.

04 вересня 2020 року ухвалою суду позовна заява залишалася без руху з підстав пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог.

25 вересня 2020 року до суду від позивачів надійшла заява про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог.

30 вересня 2020 року ухвалою суду позовну заяву в частині позовних вимог про зобов`язання Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації провести ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за період з 17 липня 2018 року по 18 лютого 2020 року нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік, повернуто позивачам без розгляду.

30 вересня 2020 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації щодо неналежного нарахування ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства, а також зобов`язання відповідача провести ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з 19 лютого 2020 року нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік; вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачі проживають в селі Степангород Володимирецького району Рівненської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення, та перебувають на обліку у відповідача.

Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась позивачам щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбачена статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796), внаслідок чого останні звернулися до суду з даним позовом.

Таким чином, предметом спору в даній адміністративній справі є нарахування та виплата щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону № 796.

Суд звертає увагу на те, що дана справа та зразкова адміністративна справа № 240/4946/18 є типовими, а відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно з правовими висновками, викладеними в рішенні Верховного Суду від 21 січня 2019 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі № 240/4946/18, громадянин, який проживає на територіях радіоактивного забруднення, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 № 6-р/2018, після 17 липня 2018 року має право на нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону № 796 (в редакції, чинній з 9 липня 2007 року).

Так, статтею 37 Закону № 796 (в редакції, чинній з 9 липня 2007 року) встановлено, що громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах:

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 % від мінімальної заробітної плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 % від мінімальної заробітної плати;

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - 50 % від мінімальної заробітної плати.

При цьому, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VІІІ, яким на даний час для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат установлено розрахункову величину в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону № 796 щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у відсотковому співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, а застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 1 січня календарного року.

Доказів виплати позивачам спірної грошової допомоги за період з 19 лютого 2020 року відповідачем суду не надано та судом в ході розгляду справи не здобуто.

Більше того, суд звертає увагу на те, що в ході судового розгляду справи відповідач не реалізував своє право на подання відзиву на позов, що, з урахуванням приписів частини четвертої статті 159 КАС України, кваліфікується судом як визнання позову.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що не здійснюючи нарахування та виплату позивачам щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону № 796, відповідач допустив протиправну бездіяльність, внаслідок якої порушив гарантоване статтею 46 Конституції України право позивачів на соціальний захист.

Водночас, суд наголошує, що згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року за наслідками апеляційного перегляду рішення в зразковій адміністративній справі № 240/4946/18, виплата грошової допомоги, передбаченої статтею 37 Закону № 796, має здійснюватися у відсотковому співвідношенні від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, а не від мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік, як про це просять позивачі.

За наведених обставин, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивачі просять визнати протиправними дії відповідача, які полягають в неналежному нарахуванні їм спірної грошової допомоги.

Разом з тим, в ході судового розгляду судом встановлено, що відповідачем взагалі не нараховувалася та не виплачувалася позивачам грошова допомога, передбачена статтею 37 Закону № 796, тобто відповідачем допущена протиправної бездіяльності.

З огляду на вказане, суд вважає за доцільне на підставі пункту 10 частини другої статті 245 КАС України прийняти рішення про застосування іншого способу захисту порушеного права, а саме про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього вчинити певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на вказане, сплачена сума судового збору в розмірі 420,40грн відповідно до квитанції від 17 серпня 2020 року № 25, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 263 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації, яка призвела до ненарахування та невиплати ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з 19 лютого 2020 року щомісячної грошової допомоги, встановленої статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 40 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації провести ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з 19 лютого 2020 року нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги, встановленої статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі, що дорівнює 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

В задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації провести ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги, встановленої статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації судовий збір в сумі 420,40грн (чотириста двадцять гривень, 40коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач 1 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) позивач 2 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 );

3) позивач 3 - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 );

4) позивач 4 - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ; свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 );

5) відповідач - Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації (34300, Рівненська обл., Володимирецький р-н, смт. Володимирець, вул. Соборна, 23; ).

Суддя Т.О. Комшелюк