Справа № 815/3890/16
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3890/16
У Х В А Л А

10 листопада 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бутенко А.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9) про визнання незаконними дій щодо невиплати заробітної плати за вимушений прогул за період з 05.05.2015р. по 24.05.2016 р., зобов`язання виплатити заробітну плату за вимушений прогул за період з 05.05.2015р. по 24.05.2016р., -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2020 року судом прийнято до нового розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання незаконними дій щодо невиплати заробітної плати за вимушений прогул за період з 05.05.2015р. по 24.05.2016р., зобов`язання виплатити заробітну плату за вимушений прогул за період з 05.05.2015р. по 24.05.2016р.

Постановою Верховного суду від 16.07.2020 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

10.11.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому просить адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного банку України- залишити без розгляду.

В обґрунтування зазначено, що частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

Практика Великої Палати та Об`єднаних палат Верховного Суду у справах № 910/4518/16, № 369/10046/18, № 607/14495/16-ц та № 559/321/16-ц свідчить про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16.

Позивачка була звільнена з роботи 05.05.2015, а звернулася до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 08.08.2016, тобто з пропуском строку, передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України.

З огляду на викладене, на думку Національного банку України, Позивач була обізнана про порушення, на її думку, прав, свобод чи інтересів з дати видачі наказу про звільнення ще в квітні 2015 року, проте остання звернулась до суду із даним адміністративним позовом з порушенням тримісячного строку на звернення до суду з таким позовом.

10.11.2020 року сторони до судового засідання не з`явились. Доступ учасників справи до приміщення суду обмежений на підставі наказу № 21-ОС/Д/С від 13.10.2020 року у зв`язку ростом чисельності випадків захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, до завершення обмежувальних заходів.

Згідно ч.1 ст.205 КАСУ, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.9 ст.205 КАСУ, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у порядку письмового провадження, та за результатом розгляду дійшов наступного.

07.06.2016 року, на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/31/80 від 26.11.2015 року та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016 року, позивачка звернулась до відповідача із заявою щодо виплати заробітної плати за вимушений прогул за період з 05.05.2015 по 24.05.2016 року.

Листом № 170007/53990 від 29.06.2016 року Національний банк України в особі директора Департаменту персоналу відмовив у виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що рішенням суду не встановлено такий обов`язок для органів Національного банку України.

Суд зазначає, що початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд погоджується з обґрунтуваннями, викладеними у відзиві на позов, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати та при зверненні до суду має застосовуватись ч.1 ст. 233 КЗпП України, але з урахуванням викладених обставин, дійшов висновку, що про порушення своїх прав позивачка дізналась після отримання відповіді від 29.06.2016 року та звернулася до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 08.08.2016 року, тобто у тримісячний строк, тому строк звернення до суду не порушено.

Водночас, за приписами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що наведені доводи представника відповідача, є необгрунтованими, тому суд дійшов висновку про залишення без задоволення клопотання про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122-123, 241-243, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Національного банку України про залишення позовної заяви без розгляду по справі 420/3890/16 залишити без задоволення.

Ухвала суду окремо від судового рішення по суті не оскаржується.

Суддя Бутенко А.В.