Справа № 380/5220/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5220/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Надич М.О., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Манукян М.А.

відповідача: представник - Терех І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просить:

- поновити строк на звернення із позовом до суду у зв`язку із пропущенням такого через введення карантинних заходів;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 111 о/с від 17 квітня 2020 року в частині звільнення з 17 квітня 2020 року зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 18 квітня 2020 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2020 року по дату прийняття рішення у справі;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області () нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за період з 01 квітня 2020 року по 17 квітня 2020 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 527 о/с від 30 червня 2017 року «По особовому складу» його звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з 30 червня 2020 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року у справі № 813/2565/17 скасовано, зокрема, наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 527 о/с від 30 червня 2017 року «По особовому складу» в частині звільнення позивача зі служби в поліції з 30 червня 2017 року та поновлено його на посаді з 01 липня 2017 року. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року у справі № 813/2565/17 скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено. На підставі вищезазначеної постанови суду апеляційної інстанції Головним управлінням Національної поліції у Львівській області видано наказ № 1019 о/с від 27 грудня 2017 року про звільнення позивача із займаної посади з 27 грудня 2017 року у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Попри наведене позивач зауважує, що 15 грудня 2017 року йому надано направлення на медичний огляд для проведення лікарської експертизи і як наслідок після проходження медичного огляду видано свідоцтво про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року, згідно з яким його визнано непридатним до служби в поліції.

У подальшому постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 813/2565/17 постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року скасовано, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року залишено в силі. На підставі вищезгаданої постанови Верховного Суду Головним управлінням Національної поліції у Львівській області видано наказ № 752 о/с від 22 листопада 2019 року про поновлення позивача з 01 липня 2017 року на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Згідно наказу № 777 о/с від 16 грудня 2019 року позивача переміщено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 23 грудня 2019 року.

Позивач стверджує, що після поновлення та переміщення на іншу посаду його не було скеровано на проходження лікарської експертизи для визначення придатності для проходження служби в поліції чи переміщення на іншу посаду. З 22 листопада 2019 року по 17 квітня 2020 року позивач ніс службу та виконував у повному обсязі свої обов`язки відповідно до посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Проте, наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 111 о/с від 17 квітня 2020 року «По особовому складу» його звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Позивач уважає, що вищезгаданий наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області є протиправним та підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Підставою для звільнення позивача зі служби в поліції в оскаржуваному наказі Головного управління Національної поліції у Львівській області № 111 о/с від 17 квітня 2020 року «По особовому складу» зазначено свідоцтво про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року.

Відповідно до пунктів 14, 15 розділу ІХ Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року № 285 (далі - Положення) постанови ВЛК про придатність поліцейських до служби у поліції, придатність військовослужбовців до військової служби можуть бути реалізовані у термін, що не перевищує один рік від часу проведення їм медичного огляду.

Постанови ВЛК про придатність кандидатів на службу та кандидатів до вступу до навчальних закладів можуть бути реалізовані у термін, що не перевищує 6 місяців від часу проведення їм медичного огляду.

Якщо в цей період відбулися суттєві зміни в стані здоров`я особи (за її заявою або за висновком лікарів), вона потребує повторного медичного огляду у ВЛК.

Свідоцтва про хворобу з постановою ВЛК щодо поліцейських та військовослужбовців, які визнані непридатними до подальшої служби, реалізуються невідкладно.

Таким чином, позивач зазначає, що при поновленні його на службі в поліції та переміщенні на іншу посаду відповідач повинен був надати йому направлення на повторне проходження військово-лікарської комісії з метою визначення його придатності до служби на відповідній посаді, з огляду на сплив фактично двох років з моменту проходження первинного огляду. Жодного направлення йому надано не було, а з 22 листопада 2019 року він приступив до виконання своїх обов`язків.

Враховуючи наведене позивач вважає, що відповідач протиправно прийняв оскаржуваний наказ № 111 о/с від 17 квітня 2020 року, оскільки свідоцтво про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року, яке було підставою для прийняття цього наказу, не реалізоване невідкладно, як це передбачено пунктом 15 розділу ІХ Положення, а його дані вже не відповідали дійсному стану здоров`я позивача.

Також позивач вказує, що вже після звільнення зі служби в поліції, 19 травня 2020 року, йому видано направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби, однак у зв`язку із запровадженням карантинних заходів, на сьогодні неможливо пройти стаціонарне медичне обстеження ВЛК.

На думку позивача, оскільки оскаржуваний Головного управління Національної поліції у Львівській області № 111 о/с від 17 квітня 2020 року «По особовому складу» виданий протиправно та підлягає скасуванню, його необхідно поновити на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 18 квітня 2020 року.

Крім того, позивач зауважує, що за період з 01 квітня 2020 року по 17 квітня 2020 року не отримав грошове забезпечення, що є грубим порушенням його конституційного права на оплату праці.

Враховуючи вищенаведене, просить адміністративний позов задоволити у повному обсязі.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задоволити.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що чинним законодавством України не передбачено будь-який строк реалізації або термін дії свідоцтва про хворобу, виданого військово-лікарською комісією. Відповідно не врегульовано і порядку згідно якого Головне управління Національної поліції у Львівській області мало надати позивачу повторне направлення на медичне обстеження. Зауважує, що у відповіді Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» від 28 серпня 2020 року № 33/34-1007, яка здійснює медичний військово-лікарський огляд та видала позивачу Свідоцтво про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року, зазначено про те, що «постанова ВЛК в свідоцтві про хворобу від 22.12.2017 № 488 (…) приймалась станом на 17.04.2017 року, по теперішній час не відмінялась». Таким чином, на думку відповідача, беззаперечним є факт непридатності позивача до служби в поліції, встановлений Свідоцтвом про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року, станом на день його звільнення зі служби в поліції 17 квітня 2020 року. Тому не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 111 о/с від 17 квітня 2020 року в частині звільнення позивача зі служби в поліції, а також його поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також відповідач вважає хибними доводи позивача про невиплату йому грошового забезпечення за період з 01 квітня 2020 року по 17 квітня 2020 року, зважаючи на таке.

Оскаржуваним наказом № 111 о/с від 17 квітня 2020 року, зокрема, передбачено наступне: «звільнити старшого сержанта ОСОБА_1 (…) з 17 квітня 2020 року, з відрахуванням з грошового забезпечення за надмірно використану відпустку за фактично відпрацьований час у 2020 році тривалістю 23 доби основної відпустки та 4 доби додаткової відпустки, за період з 01 січня по квітня 2020 року». Абзацом 2 частини 9 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. 21 січня 2020 позивач звернувся з рапортом на ім`я начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області з проханням надати йому чергову відпустку за 2020 рік у кількості 30 календарних діб основної відпустки та 6 днів додаткової відпустки з 01 лютого 2020 року. 24 січня 2020 року наказом № 11 о/с-в позивачу надано основну оплачувану відпустку тривалістю 30 діб та додаткову відпустку кількістю 6 днів. Станом на день звільнення зі служби, 17 квітня 2020 року, з врахуванням положень Закону України «Про Національну поліцію», позивач відпрацював 3 повних місяці служби з 12 місяців у календарному році, відтак за відпрацьований час в 2020 році підлягає нарахуванню лише 7 діб основної та 2 доби додаткової відпустки. Тому не підлягає задоволенню позовна вимога щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за несення служби в період з 01 квітня 2020 року по 17 квітня 2020 року.

Наведену позицію підтримав представник відповідача в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 09 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання. Запропоновано відповідачу надати довідку про грошове забезпечення позивача.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року, яка занесена в протокол судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд заслухав пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Витягу із наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 527 о/с від 30 червня 2017 року «По особовому складу» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції ГУНП звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з 30 червня 2017 року (а.с.10).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року у справі № 813/2565/17, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 30 червня 2017 року № 527 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції з 30 червня 2017 року поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 01 липня 2017 року (а.с.21-25).

На виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року у справі № 813/2565/17 Головне управління Національної поліції у Львівській області видало наказ № 800 о/с від 23 жовтня 2017 року «Про поновлення», яким поновило ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 01 липня 2017 року (а.с.11).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області задоволено. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року у справі № 813/2565/17 скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.26-30).

Також суд встановив, що 15 грудня 2017 року Управлінням кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_1 видано направлення № 482 на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» (а.с.18).

22 грудня 2017 року медична (військово-лікарська) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» здійснила медичний огляд ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року (а.с.19).

Згідно постанови медичної військово-лікарської комісії позивач непридатний до служби в поліції (пункт 12 свідоцтва про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року).

27 грудня 2017 року на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі № 813/2565/17 Головне управління Національної поліції у Львівській області видало наказ № 1019 о/с «По особовому складу», яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції ГУНП звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби (а.с.12).

Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 813/2565/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року скасовано, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року залишено в силі (а.с.31-37).

На виконання постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 813/2565/17 Головне управління Національної поліції у Львівській області видало наказ № 752 о/с від 22 листопада 2019 року «По особовому складу», яким з 01 липня 2017 року поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (а.с.13).

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 16 грудня 2019 року № 777 о/с «Про особовий склад» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 переміщено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, звільнивши з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області відповідно до підпункту 3 пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації (а.с.14).

17 квітня 2020 року Головне управління Національної поліції у Львівській області видало наказ № 111 о/с «По особовому складу», яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 17 квітня 2020 року, з відрахуванням з грошового забезпечення за надмірно використану відпустку за фактично відпрацьований час у 2020 році тривалістю 23 доби основної відпустки та 4 доби додаткової відпустки, за період з 01 січня по 17 квітня 2020 року.

Підстава: свідоцтво про хворобу від 22 грудня 2017 року № 488 (а.с.15).

Уважаючи своє звільнення зі служби в поліції протиправним, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у цій справі є оцінка: правомірності наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17 квітня 2020 року № 111 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з 17 квітня 2020 року зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області; наявності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період з 01 квітня 2020 року по 17 квітня 2020 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частинами першою, третьою, четвертою статті 59 Закону № 580-VIII встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

За змістом частини першої статті 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктами 4, 5, 8 частини 10 статті 62 Закону № 580-VIIІ поліцейський:

- своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України;

- у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства;

- може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIIІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 285 від 03 квітня 2017 року затверджено Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС (далі - Положення № 285).

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення № 285 медичні (військово-лікарські) комісії МВС (далі - ВЛК) - спеціальні підрозділи, що утворюються в закладах охорони здоров`я МВС та Національної гвардії України (далі - НГУ) для проведення лікарської та військово-лікарської експертизи.

Згідно із підпунктом 1 пункту 3 розділу І Положення № 285 основними завданнями ВЛК є визначення за станом здоров`я, фізичного розвитку, а для окремих видів службової діяльності - за індивідуальними психофізіологічними особливостями, придатності кандидатів до служби в поліції, кандидатів до вступу до вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальні заклади), здобувачів вищої освіти навчальних закладів, придатності поліцейських до подальшої служби при переміщенні по службі, проходження служби у відрядженні за кордоном.

Пунктом 1 розділу VIII Положення № 285 передбачено, що за результатами лікарської та військово-лікарської експертизи ВЛК приймають постанови, які включають діагноз, встановлений особі за результатами проведеного обстеження, рішення щодо ступеня придатності чи про непридатність до служби та висновок про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва).

Підпунктом 2 пункту 4 розділу VIII Положення № 285 встановлено формулювання постанов ВЛК за ступенем придатності осіб, а саме щодо поліцейських приймаються такі постанови:

- «Придатний до служби в поліції»;

- «Придатний до служби в поліції, непридатний до служби на посаді»;

- «Непридатний до служби в поліції».

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу ІХ Положення № 285 постанови ВЛК, прийняті за результатами лікарської (військово-лікарської) експертизи, записуються: щодо поліцейських, військовослужбовців за результатами медичного огляду - до Акта медичного огляду, Довідки або Свідоцтва про хворобу, медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, Книги (журналу) обліку документації ВЛК, в інших випадках - до Книги протоколів засідань ВЛК (додаток 16) та Постанови (додаток 17).

Згідно із пунктом 2 розділу ІХ Положення № 285 при проведенні лікарської чи військово-лікарської експертизи особам, які перебувають на стаціонарному обстеженні (лікуванні) в закладі охорони здоров`я МВС, за наявності в ньому госпітальної ВЛК, складається Свідоцтво про хворобу або Довідка, залежно від рішення комісії.

За змістом пункту 11 розділу ІХ Положення № 285 свідоцтво про хворобу складається у випадках визнання поліцейських, військовослужбовців, здобувачів вищої освіти навчальних закладів МВС, ад`юнктів непридатними до служби. В усіх інших випадках постанова ВЛК оформлюється довідкою або постановою.

Відповідно до пунктів 14, 15 розділу ІХ Положення № 285 постанови ВЛК про придатність поліцейських до служби у поліції, придатність військовослужбовців до військової служби можуть бути реалізовані у термін, що не перевищує один рік від часу проведення їм медичного огляду.

Постанови ВЛК про придатність кандидатів на службу та кандидатів до вступу до навчальних закладів можуть бути реалізовані у термін, що не перевищує 6 місяців від часу проведення їм медичного огляду.

Якщо в цей період відбулися суттєві зміни в стані здоров`я особи (за її заявою або за висновком лікарів), вона потребує повторного медичного огляду у ВЛК.

Свідоцтва про хворобу з постановою ВЛК щодо поліцейських та військовослужбовців, які визнані непридатними до подальшої служби, реалізуються невідкладно.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти таких висновків для правильного їх застосування у контексті обставин цієї справи:

- правовою підставою для звільнення поліцейського зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIIІ є його хвороба, підтверджена рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;

- визначення за станом здоров`я, фізичного розвитку, а для окремих видів службової діяльності - за індивідуальними психофізіологічними особливостями придатності поліцейських до подальшої служби є одним з основних завдань медичної (військово-лікарської) комісії МВС (ВЛК);

- за результатами лікарської та військово-лікарської експертизи ВЛК приймають постанови, які включають, зокрема, рішення про непридатність до служби;

- постанови ВЛК, прийняті за результатами лікарської (військово-лікарської) експертизи, записуються: щодо поліцейських, зокрема, до Свідоцтва про хворобу;

- Свідоцтво про хворобу складається у випадках визнання поліцейських непридатними до служби.

- Свідоцтво про хворобу з постановою ВЛК щодо поліцейського, якого визнано непридатним до подальшої служби, реалізується невідкладно;

- реалізація Свідоцтва про хворобу із записаною до нього постановою ВЛК, якою поліцейського визнано непридатним до служби в поліції полягає у виданні компетентним органом наказу про звільнення такого поліцейського зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIIІ.

Як встановив суд вище оскаржуваним наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 111 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 17 квітня 2020 року.

Зазначений наказ прийнятий відповідачем 17 квітня 2020 року.

Підставою для його прийняття указано Свідоцтво про хворобу № 488 із записаною до нього постановою ВЛК, якою позивача визнано непридатним до служби в поліції.

Вищезгадане Свідоцтво про хворобу видане Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» 22 грудня 2017 року.

Отже, як слідує із наведеного, Свідоцтво про хворобу № 488 із записаною до нього постановою ВЛК, якою позивача визнано непридатним до служби в поліції та яке слугувало підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби в поліції відповідач не реалізував невідкладно, як це імперативно передбачено нормою пункту 15 розділу ІХ Положення № 285, а реалізував фактично лише через два роки і три місяці після його видання шляхом прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що чинним законодавством України не передбачено будь-який строк реалізації або термін дії Свідоцтва про хворобу, виданого військово-лікарською комісією суд оцінює критично, оскільки такі твердження повністю спростовуються наведеною вище нормою пункту 15 розділу ІХ Положення № 285.

Щодо аргументів відповідача про те, що у відповіді Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» від 28 серпня 2020 року № 33/34-1007, яка здійснює медичний військово-лікарський огляд та видала позивачу Свідоцтво про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року, зазначено про те, що «постанова ВЛК в свідоцтві про хворобу від 22.12.2017 № 488 (…) приймалась станом на 17.04.2017 року, по теперішній час не відмінялась», а тому, беззаперечним є факт непридатності позивача до служби в поліції, встановлений Свідоцтвом про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року, станом на день його звільнення зі служби в поліції 17 квітня 2020 року, суд враховує таке.

У матеріалах справи наявна копія відповіді Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» від 28 серпня 2020 року № 33/34-1007 (а.с.70), надана на запит Головного управління Національної поліції у Львівській області від 21 серпня 2020 року № 475/05/32-2020.

У вказаній відповіді також зазначено про те, що згідно з пунктом 15 розділу ІХ Положення № 285 Свідоцтво про хворобу з постановою ВЛК щодо поліцейських та військовослужбовців, які визнані непридатним до подальшої служби, реалізується невідкладно.

Однак, як уже зазначив суд вище Свідоцтво про хворобу № 488 із записаною до нього постановою ВЛК, якою позивача визнано непридатним до служби в поліції відповідач не реалізував невідкладно.

При цьому, суд зауважує, що у період між виданням Свідоцтва про хворобу № 488 (22 грудня 2017 року) та його фактичною реалізацією шляхом прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби в поліції (17 квітня 2020 року) відповідач, зокрема, 22 листопада 2019 року на виконання постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 813/2565/17 видав наказ № 752 о/с від «По особовому складу», яким з 01 липня 2017 року поновив позивача на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Крім цього, 16 грудня 2019 року відповідач видав наказ № 777 о/с «Про особовий склад», яким перемістив позивача на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, звільнивши його з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області відповідно до підпункту 3 пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Пунктом 3 Розділу І Положення № 285 передбачено, що основними завданнями ВЛК є, зокрема, визначення за станом здоров`я, фізичного розвитку, а для окремих видів службової діяльності - за індивідуальними психофізіологічними особливостями придатності поліцейських до подальшої служби при переміщенні по службі.

За змістом пункту 1 Розділу ІІІ Положення № 285 направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи за формою (додаток 4) здійснюють відповідні підрозділи кадрового забезпечення Національної поліції України, командири частин НГУ.

Отже, вирішуючи питання про переміщення позивача по службі, відповідач з урахуванням наведених вище норм Положення № 285 не був позбавлений можливості направити позивача на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи з метою визначення за станом здоров`я та фізичного розвитку його придатності до подальшої служби при переміщенні по службі.

Жодних доказів про направлення позивача на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи з метою визначення за станом здоров`я та фізичного розвитку його придатності до подальшої служби при переміщенні по службі матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано.

Крім цього, у відповіді Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» від 28 серпня 2020 року № 33/34-1007 зазначено також про те, що один примірник Свідоцтва про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року ОСОБА_1 28 грудня 2017 року переданий до Відділу кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Львівській області (а.с.70).

Тобто, маючи Свідоцтво про хворобу № 488 із записаною до нього постановою ВЛК, якою позивача визнано непридатним до служби в поліції, відповідач видав наказ від 16 грудня 2019 року № 777 о/с «Про особовий склад», яким перемістив позивача на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Указане в черговий раз підтверджує не реалізацію відповідачем Свідоцтва про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року, не кажучи вже про невідкладну реалізацію, як це імперативно передбачено нормою пункту 15 розділу ІХ Положення № 285.

Разом з тим у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що беззаперечним є факт непридатності позивача до служби в поліції, встановлений Свідоцтвом про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року, станом на день його звільнення зі служби в поліції 17 квітня 2020 року.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими та суперечливими, оскільки відповідач жодним чином не аргументує, чому за наявності Свідоцтва про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року із записаною до нього постановою ВЛК, якою позивача визнано непридатним до служби в поліції, у грудні 2019 року його переміщено по службі, а вже в квітні 2020 року прийнято оскаржуваний наказ про звільнення зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), підставою якого є те ж саме Свідоцтво про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року.

Тому з огляду на необґрунтованість та суперечливість доводів відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, суд такі доводи відхиляє.

Враховуючи те, що з порушенням пункту 15 розділу ІХ Положення № 285 Свідоцтво про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року із записаною до нього постановою ВЛК, якою позивача визнано непридатним до служби в поліції не реалізовано відповідачем невідкладно, а фактично лише через два роки і три місяці після його видання, суд погоджується з доводами позивача, що ті дані, які містяться у зазначеному вище Свідоцтві можуть не відповідати його дійсному стану здоров`я, з огляду на значний проміжок часу, який минув з моменту первинного огляду ВЛК. На думку суду, на користь такого висновку свідчить також та обставина, що після поновлення на посаді з 22 листопада 2019 року та переміщення по службі з 16 грудня 2019 року позивач у повному обсязі виконував свої посадові обов`язки, що не заперечується відповідачем.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що лише за наслідками повторної лікарської експертизи та прийняття ВЛК постанови з відповідним формулюванням можна стверджувати про непридатність позивача до служби в поліції, що у свою чергу є підставою для звільнення через хворобу за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що оскільки підставою оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17 квітня 2020 року № 111 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з 17 квітня 2020 року зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області є Свідоцтво про хворобу № 488 від 22 грудня 2017 року, яке з порушенням пункту 15 розділу ІХ Положення № 285 не реалізовано відповідачем невідкладно, вищезазначений наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 18 квітня 2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Суд враховує ту обставину, що оскаржуваним наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17 квітня 2020 року № 111 о/с «По особовому складу» позивач з 17 квітня 2020 року звільнений зі служби в поліції з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

З огляду на вказане, та, враховуючи висновок суду про протиправність наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17 квітня 2020 року № 111 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з 17 квітня 2020 року зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, позивача необхідно поновити на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 18 квітня 2020 року.

Згідно з пунктом третім частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді необхідно допустити до негайного виконання.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2020 року по дату прийняття рішення у справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100).

Відповідно до підпункту «ж» пункту 1 Розділу І Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Згідно із абзацом 3 пункту 2 Розділу ІІ Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Розділу ІІІ Порядку № 100 визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з пунктом 5 Розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом абзацу першого пункту 8 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Разом з тим, виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988).

Пунктом 2 Постанови № 988 установлено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Згідно з пунктом 9 розділу І Порядку № 260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку № 260, який є спеціальним для вирішення спірних правовідносин, слідує, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Отже, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 має проводитись шляхом множення розміру середньоденного заробітку на кількість календарних днів (за період вимушеного прогулу), а не робочих днів.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 821/966/16, від 30 січня 2019 року у справі № 806/2164/16.

Суд відзначає, що період з 18 квітня 2020 року по 29 жовтня 2020 року є періодом вимушеного прогулу, за який Головне управління Національної поліції у Львівській області повинне виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу та який у підсумку становить 195 календарних днів.

Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою про доходи ОСОБА_1 (а.с.50), виданою Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції у Львівській області від 08 липня 2020 року № 129/75 заробітна плата позивача (грошове забезпечення) за два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення становить 23528,48 грн., а саме за лютий 2020 року - 11764,24 грн., за березень 2020 року - 11764,24 грн., отже середньоденне грошове забезпечення складає - 392,14 грн.((11764,24 грн. + 11764,24 грн.)/60 календарних днів).

Таким чином, середнє грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2020 року по 29 жовтня 2020 року складає 76467,30 грн. (392,14 грн. х 195 календарних днів) без урахування обов`язкових платежів та податків.

В той же час суд звертає увагу на те, що 13 жовтня 2020 року представник відповідача подав клопотання про долучення письмового доказу разом з яким долучив довідку про доходи ОСОБА_1 (а.с.89), видану Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29 вересня 2020 року № 226/68 згідно з якою нараховане грошове забезпечення позивача за два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення становить 21670,32 грн., а саме за лютий 2020 року - 10835,16 грн., за березень 2020 року - 10835,16 грн.

Зі змісту зазначеної довідки слідує, що середнє грошове забезпечення позивача за два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення (21670,32 грн.) указане в ній без урахування суми індексації (1858,16 грн.).

У клопотанні про долучення письмового доказу представник відповідача надав пояснення, що індексація доходів громадян не є складовою грошового забезпечення, а є компенсаційною виплатою, тому вона «не включається до розрахунку вимушеного прогулу при звільненні зі служби».

З такими твердженнями представника відповідача суд не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Частиною п`ятою цієї ж статті передбачено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно із абзацом другим статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

За змістом частини другої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (Порядок № 1078) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення поліцейських, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку № 1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Тому з огляду на вищенаведене правове регулювання, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що індексація доходів громадян не є складовою грошового забезпечення, а є компенсаційною виплатою, у зв`язку з чим «не включається до розрахунку вимушеного прогулу при звільненні зі служби».

Крім того, як уже було зазначено судом вище пунктом 6 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

За таких обставин, беручи до уваги те, що індексація грошового забезпечення є його складовою частиною та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті, суд для обчислення розміру середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2020 року по 29 жовтня 2020 року врахував грошове забезпечення позивача за два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення, нараховане з включенням до нього відповідних сум індексації згідно довідки, виданої Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції у Львівській області від 08 липня 2020 року № 129/75.

Розрахунок розміру середнього грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2020 року по 29 жовтня 2020 року згідно довідки, виданої Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції у Львівській області від 08 липня 2020 року № 129/75 наведений судом вище.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення в частині виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання відповідно до пункту другого частини першої статті 371 КАС України.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 (а.с.50), виданою Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції у Львівській області від 08 липня 2020 року № 129/75 середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 11764,24 грн.

З огляду на вищевказане, рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього грошово забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 11764,24 грн. без урахування обов`язкових платежів та податків необхідно допустити до негайного виконання.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період з 01 квітня 2020 року по 17 квітня 2020 року суд зазначає таке.

Як встановлено судом вище, оскаржуваним наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17 квітня 2020 року № 111 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 17 квітня 2020 року, відрахувавши з грошового забезпечення за надмірно використану відпустку за фактично відпрацьований час у 2020 році тривалістю 23 доби основної відпустки та 4 доби додаткової відпустки, за період з 01 січня по 17 квітня 2020 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач пояснив, що 21 січня 2020 позивач звернувся з рапортом на ім`я начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області з проханням надати йому чергову відпустку за 2020 рік у кількості 30 календарних діб основної відпустки та 6 днів додаткової відпустки з 01 лютого 2020 року. 24 січня 2020 року наказом № 11 о/с-в «По особовому складу» позивачу надано щорічну оплачувану відпустку тривалістю 30 діб та додаткову відпустку тривалістю 6 днів.

Зазначене підтверджується наявними у матеріалах справи рапортом позивача від 22 січня 2020 року (а.с.73) про надання чергової відпустки за 2020 рік у кількості 30 календарних днів основної відпустки та 6 днів додаткової відпустки з 01 лютого 2020 року, а також наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 11 о/с-в від 24 січня 2020 року «По особовому складу» (а.с.74) згідно якого позивачу надано щорічну основну оплачувану відпустку тривалістю 30 діб, з 01 лютого по 01 березня 2020 року, додаткову оплачувану відпустку тривалістю 6 днів, з 02 по 07 березня 2020 року.

Відповідач вказує, що станом на день звільнення зі служби, 17 квітня 2020 року, з врахуванням положень Закону України «Про Національну поліцію», позивач відпрацював 3 повних місяці служби з 12 місяців у календарному році, відтак за відпрацьований час в 2020 році йому підлягає нарахуванню лише 7 діб основної та 2 доби додаткової відпустки.

З цього приводу суд зазначає таке.

Згідно із статтею 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до абзацу другого частини 9 статті 93 Закону № 580-VIII при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Аналогічне положення міститься в абзаці шостому пункту 8 розділу III Порядку № 260 відповідно до якого при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.

Отже, правовою підставою для відрахування з грошового забезпечення поліцейського надмірно нарахованої частини чергової відпустки є його звільнення зі служби в поліції до моменту повного відпрацювання тієї частини календарного року, за який ця відпустка надана.

Оскільки суд визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17.04.2020 року № 111 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з 17 квітня 2020 року зі служби в поліції, а також поновив його на відповідній посаді в органах поліції, то за таких обставин відпала правова підстава для відрахування з грошового забезпечення позивача надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

А тому, враховуючи викладене, слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період з 01 квітня 2020 року по 17 квітня 2020 року, у зв`язку з чим позовна вимога у цій частині також підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні з цим позовом до суду судовий збір не сплачував, а тому його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Докази понесення сторонами інших витрат у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79000) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії - задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17.04.2020 року № 111 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з 17 квітня 2020 року зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 18.04.2020 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.04.2020 року по 29.10.2020 року в сумі 76467,30 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79000, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за період з 01.04.2020 року по 17.04.2020 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11764,24 грн. допустити до негайного виконання.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 09 листопада 2020 року.

Суддя Клименко О.М.