Справа № 465/7088/20
Суддя: Кузь В. Я.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2-а/465/719/20
УХВАЛА

про повернення заяви

"09" листопада 2020 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В. Я., розглянувши матеріали адміністративного позову позивача ОСОБА_1 до УПП у Львівській області про скасування постанови серії ЕАК № 2000184 від 20.01.2020 та закриття провадження,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до УПП у Львівській області про скасування постанови серії ЕАК № 2000184 від 20.01.2020 та закриття провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позивачем пропущено десятиденний строк на оскарження постанови та заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку, в якому він зазначає, що строк пропущено ним з поважних причин, оскільки йому, позивачу стало відомо про постанову в судовому засіданні у Франківському районному суді по кримінальній справі. У подальшому, він, звернувся до УПП щодо отримання копії постанови відносно нього, проте його було скеровано до ВДВС відповідного району за місцем його проживання, де він, зміг отримати копію відповідної постанови лише 26.10.2020.

З копії оскаржуваної постанови вбачається, що вона складена 20.01.2020, до суду позивач звернувся 04.11.2020.

В обґрунтування клопотання позивачем до позову додано копію супровідного листа за підписом начальника ВАП УПП у Львівській області Бариляка О. від 20.01.2020, копію заяви на ім`я начальника Франківського ВДВС м. Львова, копію постанови від 20.01.2020.

Суд зазначає, що положення КАС України, не містить чіткого визначення терміну «поважні причини для поновлення процесуального строку», а також не містить переліку таких причин.

Разом з тим, Верховний Суд України в своєму рішенні від 13.09.2006 по справі 6-26370кс04 вказав, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненним.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, враховуючи викладене вважаю, що позивачем причини, за яких він не мав можливості звернутись з позовом про оскарження постанови не наведено, а обставини на які посилається позивач не підтверджені доказами.

Більш того, матеріалами підтверджується факт, що про наявність постанови позивачу було відомо значно раніше чим 26.10.2020.

Разом із тим, вважаю, що позивачем при подачі позовної заяви не належно виконано вимоги ст. 160-161 КАС України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

18 березня 2020 року Великою Палатою Верховного Суду за наслідком розгляду касаційних скарг по адміністративній справі № 543/775/17 ухвалено постанову, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), та вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, суд враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, зазначає, що за подання фізичною особою адміністративного позову про оскарження постанови про адміністративне правопорушення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2020 року з 01 січня встановлений у розмірі 2102 гривні.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 420 гривень 40 копійок.

Сплата судового збору за подання адміністративного позову є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду.

Відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Практика, у тому числі у справах проти інших держав, має застосовуватись органами державної влади, зокрема судами. Згідно з рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи від 14.05.81 № R (81)7 щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, та сталої практики ЄСПЛ вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, а попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Також ЄСПЛ виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що може бути сплачений заявником. Адже невиправдано великий розмір, який не враховує фінансового становища заявників, а обчислюється на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Така позиція була викладена у справі «Георгел та Георгета Стоїческу проти Румунії».

При розгляді справ ЄСПЛ установлює, чи був дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи та правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того щоб гарантувати такий справедливий баланс та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від сплати судового збору тих заявників, які можуть довести своє погане фінансове становище.

Отже, на переконання ЄСПЛ, при визначенні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансових можливостей заявника, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.

Позивачем до позову не надано документа на підтвердження сплати судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У порушення даних вимог, в адміністративному позові відповідачем зазначено УПП у Львівській області, яке не є юридичною особою.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, за частинами 1-3, 5, 6 ст.121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, працівники органів і підрозділів Національної поліції (поліцейські) при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції.

Відтак, належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції, а саме: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Крім цього, позивачем порушено вимоги п. 11 ч. 5 ст. 160 КАС України, а саме: не надано власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Разом з тим, у порушення вимог ч. 1 ст. 161 КАС України, позивачем, не додано до заяви копії поданих до позовної заяви документів для сторони відповідача.

Як вбачається із поданих документів, стороною позивача подані такі належним чином не завірені.

Частиною 2 ст. 123 КАС України визначено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд не вбачає поважних причин для поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, та приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Водночас суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі наведеного, керуючись статтями 123,160, 161, 169 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом до УПП у Львівській області про скасування постанови серії ЕАК № 2000184 від 20.01.2020 та закриття провадження.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до УПП у Львівській області про скасування постанови серії ЕАК № 2000184 від 20.01.2020 та закриття провадження - повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В. Кузь