Справа № 487/4503/20
Суддя: Сергієнко С. А.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/4503/20
Номер провадження 2-а/482/38/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретаря судового засідання Безкровної А.С.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до лейтенанта поліції 4 батальйону 2 роти УПП Ілляшенка Віталія Андрійовича та Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, третя особа Департамент патрульної поліції УПП в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 липня 2020 року відносно нього лейтенантом поліції Ілляшенко В.А. винесено постанову серії ЕАМ № 2840335, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Згідно із вказаною постановою, 18 липня 2020 року о 10год. 56хв. по провулку Центральному в м. Миколаїв ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT CLIO номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74км/год., при дозволеній швидкості 50км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем трукам 00076.

Позивач вважає оскаржувану постанову необґрунтованою, не законною і такою що підлягає скасуванню посилаючись на те, що місце роботи із зазначеним у постанові вимірювальним приладом має бути позначене відповідними дорожніми знаками, проте жодного знаку про вимірювання швидкісного режиму по ходу його руху встановлено не було.

Також позивач посилався на те, що постанову винесено на місці його зупинки і менш ніж за 5 хвилин після його зупинки, через що він не мав можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Позивач зазначив, що до оскаржуваної постанови не долучено доказів, передбачених ст. 251 КУпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо. Тобто, взагалі не вказано на підставі яких доказів біло винесено вищезазначену постанову.

Від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його та позивача присутності. Крім того представник позивача у вищевказаній заяві вказав, що посилання відповідача на те, що місце роботи із зазначеним у постанові вимірювальним приладом було позначене відповідним дорожнім знаком не відповідає дійсності. Так позивачем на підтвердження своїх доводів надано фотознімки перехрестя вул. Садової та проспекту Центрального, проте позивач рухався по вул. 3-й Слобідській, а потім повернув на проспект Центральний і продовжив рух по ньому, отже по ходу його руху знаку який вказував би на зону фіксації швидкості спец приладом не було. На підтвердження своїх доводів представник позивача надав до суду фотознімки перехрестя вул. 3-й Слобідської та проспекту Центрального у м.Миколаїв та роздруківку трекера маршруту руху позивача з GPS навігатора за 18.07.2020 року.

Представник відповідача надіслав відзив на позов ОСОБА_1 , відповідно якого просив у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на позов, представник відповідача вказав, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відбулося у скороченому провадженні, безпосередньо на місці його вчинення - без складання відповідного протоколу, у відповідності до приписів ст. 258 КУпАП.

Факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується відеозаписом з приладу TueCam здійсненим на місці та підчас вчинення правопорушення ОСОБА_1 .

Представник відповідача вказує, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються.

Оцінку доказів інспектором було здійснено на підставі ст. 252 КУпАП, а саме - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Інспектор патрульної поліції врахував всі обставини, необхідні для розгляду справи, та абсолютно правомірно винесла Постанову та наклала стягнення.

Представником відповідача на обґрунтування доводів викладених у відзиві додано носій інформації DVD-R, копію свідоцтва про повірку засобу вимірювання техніки, копію сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року, копію експертного висновку від 29.07.2011 року, копію відповіді державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04 жовтня 2018 року, копію листа першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04 жовтня 2018 року та копію повідомлення про вручення поштового відправлення на підтвердження направлення відзиву сторонам.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Розглянувши позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як встановлено судом, постановою серії ЕАМ № 2840335 від 18 липня 2020 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Згідно вказаної постанови, 18 липня 2020 року о 10год. 56хв. по провулку Центральному в м. Миколаїв ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT CLIO номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74км/год., при дозволеній швидкості 50км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем трукам 00076.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ч.1 ст. 122 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У ч.1 ст.77 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження наявності на місці де відбулося правопорушення відповідачем до суду надано фотознімок вказаного місця на якому відображено наявність дорожнього знаку 5.70 «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху». Проте ані клопотання про доручення цього доказу ні сам доказ не містять посилання на місце на локалізацію місця де виконано цей знімок.

Разом з тим представник позивача визнаючи, що на фотознімку наданому відповідачем зображено перехрестя вул. Садової та проспекту Центрального у м. Миколаїв, зазначає що позивач рухався по вул. 3-й Слобідській, а потім повернув на проспект Центральний і продовжив рух по ньому, отже по ходу його руху знаку який вказував би на зону фіксації швидкості спец приладом не було. На підтвердження своїх доводів представник позивача надав до суду фотознімки перехрестя вул. 3-й Слобідської та проспекту Центрального у м.Миколаїв та роздруківку трекера маршруту руху позивача з GPS навігатора за 18.07.2020 року.

Вказані доводи представника позивача відповідачами не спростовано.

Також на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП за обставин викладених у постанові ЕАМ № 2840335 від 18 липня 2020 року відповідачем надано копію відеозапису на оптичному диску DVD-R із приладу ТruCAM 00076.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Суд зазначає, що надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Як встановлено колегією суддів, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписі відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, наданий суду відеозапис з приладу ТruCAM не є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

До матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку - прилад ТruCAM чи його носій даних), який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

При цьому, інших належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідачами не надано та матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Отже, відповідачами не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та з матеріалів справи неможливо достовірно встановити даний факт, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Зважаючи на викладене, з огляду на відсутність доказів, які б доводили наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП суд приходить до висновку, про те, що оскаржувану постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст.72-76, 139, 241, 246 КАС, ст.122 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до лейтенанта поліції 4 батальйону 2 роти УПП Ілляшенка Віталія Андрійовича та Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, третя особа Департамент патрульної поліції УПП в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії сЕАМ № 2840335від 18 липня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнуваньДепартамента патрульної поліції Національної поліції України (03048 м. Київ вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн.40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко