Справа № 640/14330/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року м. Київ № 640/14330/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Приватного виконавеця виконавчого округу Лановенко Людмили Олегівни
про визнання протиправною та скасування постанови від 12.07.2019

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни № 59422863 від 12.07.2019 про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2019 даний позов було залишено без руху, у зв`язку з його невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, що визначають вимоги до позовної заяви, а саме ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.09.2019 позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, яку було залишено без руху.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2020 ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.09.2019 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2020 відкрито провадження у справі.

03.11.2020 суд на підставі вимог ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Лановенко Л.О. в порушення вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено оскаржувано постанову, чим було допущено порушено правила територіальної діяльності приватних виконавців та прийнято до провадження справу, яка знаходиться поза межами виконавчого округу, оскільки адресою проживання позивача, як боржника у виконавчому провадженні є : АДРЕСА_1 ).

У відзиві на позовну заяву приватний виконавець зазначив, що на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» надійшла заява про примусове виконання виконавчого напису №13091 від 31.05.20419, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з позивача, як боржника заборгованості у сумі 32 510, 49 грн. На виконання заяви стягувача, приватним виконавцем, згідно вимог ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження №ВП №59422863 за місцем знаходження майна, грошових коштів, а не за місцем знаходження боржника.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

31.05.2019 приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було учинено приватний напис нотаріуса, за яким звернуто стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен інвест Україна" права вимоги за кредитним договором №142/К від 26.01.2018 у сумі 32 510, 49 грн., з яких 25 473, 27 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту та 7037, 22 грн. проценти за користування кредитом.

12.06.2016 листом вих. №12/06/19/2-721 Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен інвест Україна" звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни із заявою про відкриття виконавчого провадження.

27.06.2019 приватним виконавцем на підставі виконавчого напису від 31.05.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59422863 та стягнено з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 ) заборгованості за період від 26.01.2018 до 30.05.2019 у сумі 32 510, 49 грн.

12.07.2019 приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, такою, що винесена із порушенням територіальної підсудності, позивач звернулася із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

За приписами ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом ч.1ст.3 Закону N1404-VIII виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документі, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

В розумінні вимог ч.2 ст.5 Закону N1404-VIII приватний виконавець наділений повноваженнями на здійснює примусового виконання виконавчих написів нотаріусів.

Суд враховує, що правові норми пункту 4 частини першої статті 2 Закону N 1404-VIII встановлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Тобто, вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями

Частина перша статті 27 і частина друга статті 24 Закону 1404-VIII також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених Законом N 1404-VIII. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

На обґрунтування правомірності спірної постанови про відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець посилається на майно позивача, а саме: дані про наявність грошових коштів на рахунку № НОМЕР_2 , відкрито в ПАТ "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ).

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно статті 3 наведеного Закону кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у даному випадку місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де був відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень ст. 190 Цивільного кодексу України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Так, ст. 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 цього ж Кодексу).

Пунктами 3.1, 3.2 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-ІІІ (зі змінами) встановлено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Грошові знаки випускаються у формі банкнот і монет, що мають зазначену на них номінальну вартість.

Поняття «картковий рахунок» було передбачено Постановою НБУ від 19.10.2005 «Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням» №137, яке втратило чинність на підставі Постанови НБУ від 30.04.2010 №223.

При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «картковий рахунок» є майном в розумінні ст. 190 Цивільного Кодексу України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження «карткового рахунку» за місцем знаходження будь-якого банку.

Крім того, з наявною у справі заяви №011-16527-240114 про відкриття кредитної лінії, який визначено в якості підстави для виникнення заборгованості містить саме визначену в позові адресу проживання позивача, а саме: АДРЕСА_2 . Наявність будь-якого майна у позивача, як боржника у м. Києві відповідачем не доведено.

Оскільки адресою реєстрації позивача, як боржника є: АДРЕСА_2 , а виконавчим органом приватного виконавця є територія м. Києва, то суд приходить до висновку, що дійсно право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання належить стягувачу, проте, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи саме за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи на яких поширюється юрисдикція його виконавчого округу.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частинами 1-2, ст. 25 Закону № 1403-VIII визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Враховуючи те, що відповідач мав у наявності достатні документи щодо адреси позивача, то останнім прийнято оскаржувану постанову із порушенням вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни № 59422863 від 12.07.2019 про відкриття виконавчого провадження.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 17) понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 776 (сімсот сімдесят шість) грн. 08 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя А.С. Мазур