Справа № 540/2512/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2512/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 01.07.2020 року №01550506.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що співробітниками податкового органу була проведена фактична перевірка господарської діяльності позивача у її відсутність. Отримавши податкове повідомлення рішення від 01.07.2020р. №01550506, позивачу стало відомо, що до неї застосовані штрафні санкції на підставі акту фактичної перевірки, в якому зафіксоване порушення ст. 15 та 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення позивач вважає протиправним з огляду на відсутність в її діях порушень податкового законодавства. Так, позивач вказує на те, що за змістом акту перевірки ФОП ОСОБА_1 допущено порушення, що полягає у проведенні розрахункових операцій із продажу тютюнових виробів та алкогольних напоїв без придбання відповідних ліцензій та продаж вказаного товару у невизначених для цього місцях торгівлі. При цьому в акті перевірки зафіксовано, що здійснено продаж тютюнових виробів та алкогольних напоїв, через банківський термінал, який використовує у своїй діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Позивач звертає увагу на те, що 12 червня 2020 року перевіряючи прибули на перевірку ФОП ОСОБА_1 і здійснили розрахункову операцію у ФОП ОСОБА_2 із придбання підакцизного товару, який також здійснює господарську діяльність в одному приміщені із ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією доданою до матеріалів перевірки. Жодних чеків терміналу належного ФОП ОСОБА_1 , який би вказував на придбання товару 12 червня 2020 року через термінал до матеріалів перевірки не додано.

З огляду на викладене позивач вважає, що відносно неї неправомірно застосовані штрафні санкції та просить скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Ухвалою від 09.09.2020р. провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 28.10.2020р. зобов`язано сторін надати додаткові докази.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що контролюючий орган позов не визнає з огляду на наступне. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі висновків акту фактичної перевірки від 12.06.2020 №0132/21/22/РРО/ НОМЕР_1 , складеного за наслідками проведеної фактичної перевірки. При цьому, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі п.п. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Перевіряючими було зроблено розрахункову операцію, придбано пиво «Балтика 3» з/б, 0,5 л. за ціною 21 грн., насіння «Сан Санич» за ціною 7 грн., цигарки «Marlboro» за ціною 54 грн., що підтверджується актом КРО №049/21/22 від 12.06.2020. Фактично продавцем проведено безтоварну операцію без отримання коштів.

При перевірці встановлено, що ФОП ОСОБА_1 реалізовує підакцизні товари без наявності зареєстрованого РРО та чинних ліцензій на алкогольні напої та тютюнові вибори. Чеки з терміналу споживачу не надані у зв`язку із закінченням термострічки в терміналі.

Акт перевірки підписано продавцем, який провів розрахункову операцію та представником ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

З огляду на викладене відповідач вказує на правомірність оскаржуваного рішення та просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 27.02.2004р., номер запису про державну реєстрацію 0011595. Основним видом діяльності позивача за КВЕД є 47.11 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами".

Позивач здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами справи.

12 червня 2020 року відповідно до наказу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 03.06.2020 №554 та направлень на проведення фактичної перевірки від 12.06.2020 №0317, №0318 проведена фактична перевірка магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевірка була проведена у присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За наслідками проведеної перевірки складено акт від 12.06.2020 №0132/21/22/РРО/ НОМЕР_1 , в якому посадовими особами контролюючого органу викладені висновки про порушення позивачем вимог:

- ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії;

- ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії;

- ст. 15-3 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - продаж алкогольних напоїв/тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі - місце торгівлі алкогольними напоями/тютюновими виробами не обладнане РРО, в якому фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв/тютюнових виробів.

На підставі вказаного акту контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.07.2020р. №01550506, відповідно до якого до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 40800 грн. за порушення ст.ст.15, 15-3 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі-Закон №481/95-ВР).

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач оскаржила його в адміністративному порядку до ДПС України. Рішенням ДПС України від 21.08.2020р. №26121/6/99-00-06-02-06-06 скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 01.07.2020р. №01550506 - без змін.

Не погоджуючись з позицією податкового органу, вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення від 01.07.2020р. №01550506, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідач прийняв оскаржене податкове повідомлення-рішення за наслідками проведеної фактичної перевірки, в ході якої посадовими особами контролюючого органу зроблені висновки про порушення позивачем ст.ст.15, 15-3 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Як встановлено судом, наказом ГУ ДПС у Херсонській області від 03.06.2020р. №554 призначено, зокрема, фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з підстав, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного наказу видані направлення на фактичну перевірку від 12.06.2020р. №0317 та №0318.

Судом з`ясовано, що посадові особи контролюючого органу перед початком фактичної перевірки 12.06.2020р. здійснили контрольно-розрахункову операцію, придбавши в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , пляшку пива «Балтика 3» з/б, 0,5 л. за ціною 21 грн., насіння «Сан Санич» за ціною 7 грн., цигарки «Marlboro» за ціною 54 грн, про що склали акт контрольної розрахункової операції №049/21/22 від 12.06.2020р. Цим актом зафіксовано факт продажу вказаних товарів та проведення розрахунку через платіжний термінал за допомогою банківської картки двома окремими операціями на суму 28,00 грн. та на суму 54,00 грн. Також в акті зазначено, що за допомогою терміналу обслуговується банківський рахунок ФОП ОСОБА_1 - на її рахунок надходять кошти від продажу підакцизних товарів.

Після цього посадові особи відповідача приступили до фактичної перевірки, вручивши громадянину ОСОБА_2 направлення на проведення перевірки, в якому він поставив свій підпис. Зі змісту акту фактичної перевірки вбачається, що перевірка проведена у присутності ОСОБА_2 (представник) та ОСОБА_3 (продавець).

Особами, які проводили перевірку, складено акт фактичної перевірки від 12.06.2020р. №0132/21/22/РРО/ НОМЕР_1 , в якому зазначено, що «ФОП ОСОБА_1 реалізовує підакцизні товари без наявності зареєстрованого РРО та чинних ліцензій на алкогольні та тютюнові вироби. Розрахунок за вказані товари проведено через її банківський термінал. Кошти за товари надійшли на її рахунок, тобто вона є продавцем вказаних товарів. Продавець провела через РРО ОСОБА_2 продаж пива та цигарок. Фактично продавцем проведено безтоварну операцію без отримання коштів.»

На підставі викладеного посадовими особами податкового органу зроблено висновок про порушення ст.ст.15, 15-3 Закону №481/95-ВР та п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. №295/95-ВР.

Суд зауважує, що у межах даної справи оскаржується податкове повідомлення-рішення прийняте за порушення ст.ст.15, 15-3 Закону №481/95-ВР, тобто здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії.

Також актом зафіксовано, що у приміщенні магазину здійснюють господарську діяльність декілька фізичних осіб-підприємців, а саме ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Отже, посадові особи відповідача, придбавши в магазині, в якому здійснюють господарську діяльність дві фізичні особи-підприємця, алкогольний та тютюновий вироби, здійснили розрахунок через платіжний термінал, товар проведений через РРО ФОП ОСОБА_2 , прийшли до висновку про продаж ФОП ОСОБА_1 алкогольних та тютюнових виробів без ліцензії та без проведення через РРО. Вказані висновки стали підставою для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Вказані висновки суд вважає помилковими з огляду на таке.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючий орган має право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп.75.1.3 п.75.1 ст.75).

Відповідно до положень ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, як: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80).

Відповідно до п.80.4 ст. 80 Податкового кодексу України, перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 Податкового кодексу України, відповідно до якої посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Отже, з системного аналізу вказаних норм Податкового кодексу України слідує, що у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки лише тільки за наявності законних підстав для її проведення та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення.

Як встановлено судом, направлення на фактичну перевірку та наказ про її призначення вручено посадовими особами контролюючого органу не позивачу і не особі, яка здійснює розрахункові операції і перебуває у трудових чи цивільно-правових відносинах з позивачем, а іншій фізичній особі-підприємцю - ОСОБА_2 .

При цьому, слід звернути увагу, що ухвалою суду від 28.10.2020р. зобов`язано відповідача надати до суду докази щодо статусу ОСОБА_2 як представника позивача. Однак на вимогу суду про надання вказаних доказів, відповідачем не надано жодного доказу.

Натомість позивачем надано до суду свідоцтво про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_2 серії В01 №386408, відповідно до якого ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 12.03.1999р., номер запису 0011593, і здійснює підприємницьку діяльність в одному з позивачем приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Варто зауважити, що факт здійснення господарської діяльності за вказаною адресою двома фізичними особами-підприємцями встановлено і особами, які проводили перевірку, що зафіксовано в акті фактичної перевірки.

Разом з тим, матеріали перевірки, як і матеріали судової справи не містять жодного доказу на підтвердження факту належності платіжного терміналу саме ФОП ОСОБА_1 . При цьому, до акту фактичної перевірки доданий фіскальний чек зі змісту якого вбачається, що 12.06.2020р. о 10:13 год. ФОП ОСОБА_2 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 здійснено продаж пива 0,5 за ціною 21,00 грн. та Мальборо красне за ціною 54 грн. З вказаного чеку також вбачається виробник та заводський номер РРО, які співпадають з даними вказаними у додатку до ліцензії №1903504 на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, виданої на ім`я ФОП ОСОБА_2 .

Отже, судом встановлено, що копія наказу до початку проведення фактичної перевірки та направлення на перевірку не були вручена ні позивачу, ані його представнику, оскільки особа, яка визначена посадовими особами відповідача в якості представника позивача, не має жодного відношення до його господарської діяльності, та більш того є самостійним суб`єктом господарювання. Суд зауважує, що посадові особи відповідача повинні були перевірити повноваження ОСОБА_2 та достеменно встановити, хто є уповноваженою особою позивача у розумінні Податкового кодексу України. Щодо громадянки ОСОБА_3 , яка вказана в акті як продавець, суд зазначає, що податковим органом жодним чином не зафіксовано, що вказана особа проводила розрахункові операції. Крім того, статус ОСОБА_3 перевіряючими особами також не встановлений, як і не надано до суду будь-якого доказу на підтвердження факту наявності відношення вказаної особи до господарської діяльності позивача чи здійснення нею розрахункових операцій.

Окрім того, суду не було надано доказів того, що платника податків було запрошено для пояснень або надання доказів до податкового органу. Взагалі відсутні будь-які докази того, що позивач був обізнаний про проведення перевірки.

Жодним доказом не підтверджено присутність позивача або його уповноваженої особи чи особи, яка здійснює розрахункові операції, при проведенні фактичної перевірки.

У зв`язку з цим суд вважає, що в такому випадку та за даних конкретних обставин не відбулось і фактичного допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, оскільки була відсутня жодна особа, яка могла вчиняти дії щодо допуску або недопуску цих осіб до перевірки.

Слід зазначити, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту, через невідповідність процедури її проведення вимогам спеціального законодавства, у контролюючого органу відсутні компетенція на прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Водночас у разі визнання фактичної перевірки протиправною з процедурних підстав така перевірка відсутня як юридичний факт. При цьому висновки, викладені в акті перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом по суті.

З системного аналізу норм Податкового кодексу України випливає, що проведення, зокрема, фактичної перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; вивчення наданих платником податків документів та інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.

Реалізація зазначених етапів означає наявність податкової перевірки як юридичного факту, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового або іншого правопорушення, контроль за якими покладено на податкові органи, та винести податкове повідомлення-рішення.

Однак, доказів на підтвердження факту пред`явлення чи ознайомлення позивача із передбаченими статтями 80 та 81 Податкового кодексу України матеріалами та документами відповідачем суду надано не було. Матеріали справи також не містять будь-яких доказів на підтвердження факту отримання позивачем передбачених в ст.ст. 80,81 Податкового кодексу України документів до початку проведення фактичної перевірки.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачем грубо порушено процедуру проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення нею підприємницької діяльності, а тому прийняте за її наслідками податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Суд зауважує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не надано до суду жодного доказу на підтвердження факту порушення та статті 15 та 15-3 Закону №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» саме позивачем.

Позивач належними доказами підтвердила правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про неправомірність дій відповідача.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, правову позицію, висловлену у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14.10.2010, в якій ЄСПЧ дійшов висновку, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, Суд має встановити, чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог цього положення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, пункт 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року).

В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання "справедливої рівноваги" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що податковим органом не дотримана процедура проведення фактичної перевірки господарської діяльності, а отже і процедура визначення грошового зобов`язання оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення контролюючого органу, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Жодним належним, достовірним та допустимим доказом відповідач не довів правомірності свого рішення, яке оскаржене позивачем.

Тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01 липня 2020 року №01550506, відповідно до якого до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 40800 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (73000, м. Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 111030700