Справа № 380/6079/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 380/6079/20 пров. № А/857/10232/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гудима Л.Я., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Савки С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року (головуючого судді Сасевича О.М., ухвалену в порядку письмового провадження в м. Львів) про забезпечення позову у справі №380/6079/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, Львівської міської ради про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 30.07.2020 звернувся в суд до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, Львівської міської ради в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради №2401-вих-12110 від 18.02.2020 року про відмову включення тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, зобов`язати Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради включити в Комплексну схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові тимчасову споруду за адресою АДРЕСА_1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , визнати протиправним і скасувати рішення Львівської міської ради №596 від 10.07.2020 року «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

03.08.2020 заявник подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі зупинити дію рішення Львівської міської ради №596 від 10.07.2020 року «Про демонтаж тимчасової споруди м.Львів, проспект Червоної Калини, 95».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року забезпечено позов.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції Львівська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та прийняти нову, про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, а відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник Виконавчого комітету Львівської міської ради А.Піскун подала клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату через зайнятість в іншому судовому засіданні в Господарському суді Львівської області, що на думку колегії суддів є необґрунтованою підставою для відкладення розгляду апеляційної скарги, оскільки заявником на підтвердження вказаного не подано будь яких доказів.

ФОП ОСОБА_1 направлялася судова повістка в апеляційний суд на 04.11.2020, однак до апеляційного суду повернулася з причини не вручення за закінченням терміну зберігання, а відповідно до довідки складеної секретарем судового засідання від 28.10.2020 повідомити ОСОБА_1 за номером телефону наявного в матеріалах справи не виявилося можливим, відповідно до позовної заяви позивач зазначив, що електронна пошта відсутня.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, Львівської міської ради, із вимогами визнати протиправним та скасувати рішення Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради №2401-вих-12110 від 18.02.2020 року про відмову включення тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, зобов`язати Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради включити в Комплексну схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові тимчасову споруду за адресою АДРЕСА_1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , визнати протиправним і скасувати рішення Львівської міської ради №596 від 10.07.2020 року «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №380/6079/20.

03.08.2020 заявник подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі зупинити дію рішення Львівської міської ради №596 від 10.07.2020 року «Про демонтаж тимчасової споруди АДРЕСА_1 ».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про її обґрунтованість.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову суд, виходячи з конкретних доказів, повинен встановити чи наявна хоча б одна з передбачених частиною другою статті 150 КАС України обставин та оцінити чи не призведе застосований судом захід забезпечення позову до заподіяння ще більшої шкоди, ніж та, якої можна запобігти шляхом його застосування.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від протиправних рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Як встановлено з матеріалів справи, 10.07.2020 Львівська міська рада прийняла рішення «Про демонтаж тимчасової споруди АДРЕСА_2 , яким вирішено демонтувати тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 .

Апелянт посилається на інформацію управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, що жодних договірних відносин щодо використання земельної ділянки кадастровий №:06:001:0030 загальною площею 0,0028 га., яка знаходиться у АДРЕСА_1 , після припинення дії договору оренди землі від 18.11.2009 року №С-1620, додаткових угод від 27.11.2013 року та від 03.06.2015 року, тобто в період із 30.12.2016 не виникало.

Крім того, позивачем не доведено наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення від 10.07.2020 №596 «Про демонтаж тимчасової споруди м.Львів, проспект Червоної Калини, 95», а зазначені в заяві обставини підлягають перевірці під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Так, розміщення тимчасової споруди не передбачає влаштування фундаменту, тобто при їх примусовому демонтажі може відбуватись лише перенесення останніх в будь-яке інше місце для подальшого зберігання, що не впливає на цінність відповідного майна.

Відтак, якщо припустити можливий демонтаж тимчасової споруди, яка перебуває в його користуванні, вказане не свідчить про неможливість або ускладнення поновлення у подальшому прав, які позивач вважає порушеними, оскільки об`єкт, що підлягає демонтажу не є капітальною спорудою та, у разі поновлення прав позивача у судовому порядку, може бути повернутим на попереднє місце розташування.

З огляду на викладене, позивачем належним чином не було обґрунтовано та не надано доказів того, що до ухвалення рішення у справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, з метою захисту яких він звернувся до суду, або захист цих прав та інтересів стане неможливим після набрання законної сили рішенням в даній адміністративній справі або для їх поновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, та разом з тим просив застосувати захід, який забороняє відповідачу реалізувати свої функції.

Колегія суддів зазначає, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування, чого у даному випадку колегією суддів не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вважає, що оскаржувана ухвала судом постановлена з порушенням норм процесуального права, що привело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, а відтак вона підлягає скасуванню з винесенням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості даного клопотання про забезпечення позову та наявності підстав для його задоволення, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року про забезпечення позову у справі №380/6079/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 09.11.2020