Справа № 640/3721/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3721/19 Суддя першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі - Закревській І.Л..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Київської міської ради, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - Позивач-2, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - Позивач-3, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - Позивач-4, ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - Позивач-5, ОСОБА_5 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до до Київської міської ради (далі - Відповідач-1, КМР), виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Відповідач-2, КМДА) про:

- визнання протиправною бездіяльності КМР стосовно розгляду та винесення рішення щодо їх клопотань, поданих 07.08.2018 року, а саме: ОСОБА_1 (номер клопотання К-35347), ОСОБА_2 (номер клопотання К-35341), ОСОБА_3 (номер клопотання К-35345), ОСОБА_4 (клопотання номер К-35346), ОСОБА_5 (номер клопотання К-35349);

- зобов`язання Київської міської ради розглянути клопотання Позивачів, подані 07.08.2018 року, а саме: ОСОБА_1 (номер клопотання К-35347), ОСОБА_2 (номер клопотання К-35341), ОСОБА_3 (номер клопотання К-35345), ОСОБА_4 (клопотання номер К-35346), ОСОБА_5 (номер клопотання К-35349).

- визнання протиправною бездіяльності КМДА в частині розгляду запиту на інформацію від 16.01.2019 року;

- зобов`язання КМДА протягом 20 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, надати повну, вичерпну відповідь на поданий 16.01.2019 року Позивачами запит на інформацію.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2020 року позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Київської міської ради стосовно розгляду та винесення рішення щодо їх клопотань, поданих 07.08.2018 року, а саме: ОСОБА_1 (номер клопотання К-35347), ОСОБА_2 (номер клопотання К-35341), ОСОБА_3 (номер клопотання К-35345), ОСОБА_4 (клопотання номер К-35346), ОСОБА_5 (номер клопотання К-35349);

- зобов`язано Київську міську раду розглянути клопотання Позивачів, поданих 07.08.2018 року, а саме: ОСОБА_1 (номер клопотання К-35347), ОСОБА_2 (номер клопотання К-35341), ОСОБА_3 (номер клопотання К-35345), ОСОБА_4 (клопотання номер К-35346), ОСОБА_5 (номер клопотання К-35349);

- визнано протиправною бездіяльність Київської міської державної адміністрації в частині розгляду запиту на інформацію від 16.01.2019 року;

- зобов`язано Київську міську державну адміністрацію надати повну, вичерпну відповідь на поданий запит на інформацію від 16.01.2019 року в порядок та строки встановлені законом.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Київською міською радою не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження прийняття рішення за наслідками розгляду клопотань Позивачів, а відтак заявлені до неї позовні вимоги є обґрунтованими. Крім того, суд підкреслив, що КМДА не було надано ні відзиву на позов, ні будь-яких відомостей щодо розгляду запиту Позивачів від 16.01.2019 року, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову і до цього Відповідача.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог до Київської міської ради. Свою позицію обґрунтовує тим, що Позивачами не було надано жодних доказів порушення Відповідачем-1 своїх прав і свобод, відсутність дозволу на розроблення проекту землеустрою не позбавляє Позивачів права самостійно замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, а відтак таке право не потребує додаткового судового захисту. Зазначає, що подані Позивачами клопотання були розглянуті за правилами Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 року №241/2463, що не може свідчити про протиправну бездіяльність органу місцевого самоврядування. До того ж, проекти рішень про відмову Позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою розміщені на сайті КМР.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2020 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Крім того, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2020 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.11.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивачі просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовують тим, що і станом на час подання відзиву на апеляційну скаргу клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок розглянуті не були, що свідчить про протиправну бездіяльності органу місцевого самоврядування. Наголошують, що право особи замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу не позбавляє відповідача обов`язку розглянути заяву згідно чинного законодавства та прийняти відповідне рішення.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу від КМДА не надійшло.

У судовому засіданні представник Відповідача-1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю. Його позицію підтримав і представник Відповідача-2, зазначивши, що запит на інформацію КМДА не розглядався, позаяк взагалі не надходив до неї.

Позивачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до КМДА не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги КМР.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , подано до КМР клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 07.08.2018 року №К-35347 (далі - клопотання №1; а.с. 11).

ОСОБА_2 подано до КМР клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 07.08.2018 року №К-35341 (далі - клопотання №2; а.с. 12).

ОСОБА_3 подано до КМР клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 07.08.2018 року №К-35345 (далі - клопотання №3; а.с. 13).

ОСОБА_4 подано до КМР клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 07.08.2018 року №К-35346 (далі - клопотання №4; а.с. 14).

ОСОБА_5 подано до КМР клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 07.08.2018 року №К-35349 (далі - клопотання №5; а.с. 15).

У подальшому, Позивачами подано до КМДА запит на інформацію від 16.01.2019 року, у якому останні просили надати інформацію з діючого генерального плану міста Києва та детальних планів території про ділянку без кадастрового номеру, яка знаходиться позаду будинку АДРЕСА_1 щодо зонування даної території, детальний план території, інші вихідні дані перелічені в статтях 17, 18, 19, 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», для виділення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів, відповідно до статті 121 Земельного кодексу України. Також, за можливості, Позивачі просили надати інформацію щодо можливості будівництва кількаповерхового паркінгу на даній території та умов виділення ділянки для цього (далі - запит; а.с. 16).

Як встановлено судом першої інстанції із змісту пояснень Позивачів, жодного рішення Відповідачем-1 щодо поданих ними клопотань не прийнято, а Відповідачем-2 відповідь на запит не надано, що і зумовило їх звернення до суду із даним адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 2, 3, 118 Земельного кодексу України, ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд першої інстанції, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на ненадання Відповідачами доказів розгляду в установлені ЗК України порядку та строки клопотань та запиту Позивачів.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписи ч. 2 ст. 4 ЗК України визначають, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч. ч. 3-4 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З наведеного випливає, що законодавцем гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями ст. 118 Земельного кодексу України.

Так, згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Положеннями ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, статтею 118 ЗК України закріплено право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його наданні після спливу місячного строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 року у справі № 806/3095/17, від 17.12.2018 року у справі № 509/4156/15, від 18.06.2020 року у справі №820/4552/17 та від 22.09.2020 року у справі №462/3546/17.

Виходячи з наведеного, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

У свою чергу, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Як убачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, у межах цього адміністративного спору Позивачі звернулася до Відповідача-1 із відповідними клопотаннями, за наслідками розгляду яких суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідні управлінські рішення. Водночас, станом на момент апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції передбаченого ст. 118 ЗК України акту КМР прийнято не було.

Відсутність належним чином оформленого рішення Київської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі № 815/6094/17, від 09.01.2020 року у справі № 820/4433/17, від 05.03.2020 року у справі № 461/2290/17 та від 22.09.2020 року у справі №462/3546/17.

Посилання Апелянта на те, що останнім на виконання вимог Земельного кодексу України, Регламенту Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 12.11.2014 року №351/351, та Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 року №241/2463, було забезпечено розгляд поданих Позивачами клопотань та проекти рішень щодо них були розміщені на офіційному сайті Київської міської ради, що свідчить про відсутність підстав стверджувати про протиправну бездіяльність Відповідача-1, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як вже було неодноразово підкреслено вище, виключно прийняття органом місцевого самоврядування одного з передбачених ст. 118 Земельного кодексу України рішень є підставою для висновку про забезпечення останньою розгляду відповідного клопотання.

До того ж, у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №826/11251/18 зазначено, що норми Регламенту Київської міської ради визначають саме процедуру прийняття або відхилення міською радою проектів рішень, але вказані приписи не звільняють орган місцевого самоврядування як суб`єкта розпорядження землями від обов`язку навести відповідне мотивування прийнятого рішення у відповідності до положень чинного законодавства.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з висновками Окружного адміністративного суду міста Києва про обґрунтованість заявлених позовних вимого до Київської міської ради, оскільки остання діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, що свідчить про допущення Відповідачем-1 як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно нерозгляду поданих Позивачами клопотань.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що для належного способу захисту, необхідного для поновлення прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , необхідно зобов`язати Київську міську раду розглянуті подані останніми клопотання.

Щодо позовних вимог до КМДА, то судова колегія вважає за необхідне додаткового звернути увагу, що рішення суду першої інстанції в указаній частині не оскаржувалося, а відтак підстави для його апеляційного перегляду в указаній частині відсутні, що випливає із змісту вже згаданої ст. 308 КАС України.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено « 11 листопада 2020 року.