Справа № 240/9838/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9838/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

10 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

за участю :

представника виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави : прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури - Войцишеної Ганни Вікторівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року (ухвалена в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до Житомирської міської ради про визнання протиправними та нечинними пунктів 2.1,2.2 та 2.3 рішення Житомирської міської ради №1604 від 17.09.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Житомирської міської ради про визнання протиправними та нечинним пунктів 2.1,2.2 та 2.3 рішення Житомирської міської ради №1604 від 17.09.2019 року

Крім того, позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пунктів 2.1., 2.2. та 2.3. рішення Житомирської міської ради № 1604 від 17.09.2019 "Про впорядкування містобудівної документації м. Житомира".

В обґрунтування заяви вказано, що враховуючи очевидну протиправність оспорюваного рішення Житомирської міської ради, на підставі якого при здійсненні будівництва використовуються положення ІАОП, що введені в дію з порушенням закону дана ситуація порушує інтереси держави та територіальної громади, що потребує негайного вжиття заходів до забезпечення позову прокурора шляхом зупинення дії даних пунктів рішення Житомирської міської ради.

Також, вказує, що відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Отже, на переконання позивача, дія даного незаконного рішення нормативного характеру може бути підставою для стягнення з місцевого бюджету шкоди, яка була завдана його дією невизначеному колу осіб. Кожного дня, ризики завдання такої шкоди лише збільшуються.

Проведення будівельних робіт з врахуванням положень зазначеного ІАОП, на думку позивача, може унеможливити ефективний захист та поновлення прав територіальної громади у зв`язку із істотним порушенням принципу забезпечення раціонального розселення і визначення напрямів сталого розвитку територій.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову.

10 листопада 2020 року до суду від Житомирської міської ради надійшов відзив, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Представник виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Відповідно до ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, при розгляді клопотання про забезпечення позову суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст.150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Згідно зі ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що законодавцем встановлено наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Зупинення дії оскаржуваного рішення полягає в тому, що на час дії цього способу забезпечення позову положення цього акта не застосовуються до правовідносин. Зупинений акт де-юре вважається не існуючим.

Разом з цим, варто зазначити, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність способу забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами, застосований судом захід забезпечення позову має відповідати вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Вивчивши матеріали заяви, та апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в поданій заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Крім того, на думку колегії суддів, вирішення вказаного питання на даному етапі фактично є розглядом справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави про забезпечення адміністративного позову не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову.

А тому, оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Ухвала складена в повному обсязі 11.11.2020 року

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.