Справа № 400/4086/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

09 листопада 2020 р. № 400/4086/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ" до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича про скасування постанови від 26.12.2019 року ВП № 60900630; зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ" (надалі - позивач) до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича (надалі - відповідач) з позовними вимогами про визнання протиправною та скасування постанови про скасування постанови від 26.12.2019 року ВП № 60900630; зобов`язання вчинити певні дії.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження №60900630 від 26.12.2019 з примусового виконання виконавчого напису №911, виданого 05.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. про звернення стягнення на користь ПП "Фірма "Бершадь Агроплюс" на соняшник врожаю 2019 року у кількості 124,25 тон. Виконавче провадження №60900630 було завершене 26.12.2019 шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Разом з цим, набуло законної сили рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2020 у справі №915/25/20, яким було визнано виконавчий напис №911 таким, що не підлягає виконанню, однак відомості про боржника ТОВ "Південь Агро Інвест" по виконавчому провадженню №60900630 залишилися в Єдиному реєстрі боржників. На заяву позивача щодо виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, відповідач відмовив, пославшись на те, що чинним законодавством не встановлено обставин на повторне завершення виконавчого провадження з інших підстав, яке завершене (закінчено) у період, що минув. Реалізація іншого механізму наповнення Єдиного реєстру боржників та/або вилучення з нього інформації, нормативними документами не передбачена. Зважаючи на це, у Єдиному реєстрі боржників залишаються відомості про ТОВ "Південь Агро Інвест" як боржника по виконавчому провадженню №60900630, що позбавляє його права вільно розпоряджатися належним майном, вчиняти правочини, тощо.

Ухвалою суду від 28.09.2020 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ" залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

15.10.2020 року на виконаня ухвали суду від 28.09.2020 року позивачем до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надано заяву з заначенням причини неповідомлення реєстраційного номеру облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича.

Ухвалою від 20.10.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/4086/20 та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Разом з тим, вказаною ухвалою від 20.10.2020 року клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, визнано причини пропуску строку звернення до суду товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ" до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича про скасування постанови від 26.12.2019 року ВП № 60900630; зобов`язання вчинити певні дії поважними та поновлено строк звернення до адміністративного суду з наведеним позовом.

28.10.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича надійшли матеріали виконавчого провадження № 60900630.

Представники сторін в судове засідання, призначене на 28.10.2020 року не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

На підставі частини 9 статті 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. відкрито виконавче провадження №60900630 з примусового виконання виконавчого напису №911, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. 05.12.2019 року.

26.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. винесено постанову по ВП №60900630 про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

26.12.2019 року відповідачем відкрито виконавче провадження №60940113 з примусового виконання виконавчого напису №911 від 05.12.2019 року.

Постановою від 27.01.2020 року по ВП №60940113 повернуто виконавчий документ стягувачу у зв`язку з заявою стягувача про повернення виконавчого документа.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2020 по справі №915/25/20, що набуло законної сили 07.08.2020 року, виконавчий напис, вчинений 05.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. за №911, визнано таким, що не підлягає виконанню.

22.07.2020 позивач звернувся до приватного виконавця Бухалевіча С.В. із заявою про вчинення всіх дій, спрямованих на виключення ТОВ "Південь Агро Інвест" з Єдиного реєстру боржників на підставі рішення Господарського суду Миколаївського від 01.07.2020 року.

Листом від 16.09.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївській області Булахевіч С.В. відмовив в задоволенні заяви позивача, спираючись на те, що виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

На думку позивача, скасування постанови від 26.12.2019 року ВП № 60900630 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" призведене до вилучення його з Єдиного реєстру боржників.

Згідно частини 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Тобто, визначальною умовою початку перебігу строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, слід врахувати, що перебіг строку звернення до адміністративного суду розпочинається не з дня, коли особа безпосередньо дізналася про обставини (події), що є підставою для звернення до суду, а з дня, коли вона повинна була дізнатися про ці обставини за умови належного користування своїми правами та повноваженнями.

Як вбчається з матеріалів справи, про існування постанови від 26.12.2019 року позивач був обізнаний ще у січні 2020, але звернувся до суду про її скасування лише 23.09.2020 року, тобто зі спливом більш ніж восьми місяців.

Таким чином, днем початку перебігу 10-денного строку для звернення до суду є саме дата, коли особа дізналась про існування зазначеної постанови, адже саме вона породжує для позивача певні наслідки, які обумовлюють його звернення до суду з вимогами щодо визнання дій державного виконавця протиправними, скасування постанови та зобов`язання його вчинити певні дії.

Тобто, саме з дня отримання оскаржуваної постанови починає свій перебіг строк, передбачений ч. 2 ст. 287 КАС України.

Так, позивач у позові зазначає, що дізнався про неможливість виключення про нього відомостей про боржника з Єдиного державного реєстру боржників лише 16.09.2020 року із заяви приватного виконавця в тому числі через повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України, яка відсутня у переліку випадків виключення боржника з Єдиного реєстру боржників, а тому в даному випадку позивач звернувся до суду у встановлений законом строк.

Суд зауважує, що предметом позову в даному випадку є саме скасування постанови від 26.12.2019 року ВП №60900630, а не можливість чи неможливість виключення ТОВ "Південь Агро Інвест" з Єдиного реєстру боржників.

Позивач не оскаржує в цій справі дії або бездіяльність виконавця по виключенню відмостей про позивача з Єдиного реєстру боржників.

Тому посилання позивача на отримання листа приватного виконавця неможливо вважати поважною підставою порушення строку звернення до суду з позовом про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувача від 26.12.2020 року.

Отже, звернувшись з позовом 23.09.2020 року, позивач пропустив десятиденний строк звернення до адміністративного суду.

Інших причин поважності пропуску строку звернення до суду з вимогами про скасування постанови та доказів на їх підтвердження позивачем до суду не надано.

Позивачем не зазначається та з матеріалів справи не вбачається обставин, що заважали б позивачу та могли бути об`єктивними перешкодами для звернення до Миколаївського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів у передбачений законом строк.

Протягом більш як 8 місяців будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Позивач був обізнаний про існування постанови ще в січні 2020, а тому в разі не згоди з нею, мав право звернутися до суду.

Інститут строків в судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права" ( рішення від 4 грудня 1995 року у справі Белле проти Франції (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Крім того, у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Суд звертає увагу, що в пункті 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі Пелевін проти України (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, ЄСПЛ зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі Ашинґдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Водночас, на думку суду, позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав та скасування самої постанови про повернення виконавчого документа не призведе прямим чином до виключення його з Єдиного реєстру боржників.

Більш того, на час прийняття оскаржуваної постанови від 26.12.2020 рішення Господарського суду Миколаївської області по справі №915/24/20 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ще не було ухвалено, а тому й посилання на нього не може бути підставою для скасування постанови.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивачем подано позов з пропуском встановленого строку, висновок, що викладений в ухвалі суду від 20.10.2020 року про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайшов інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 243, 248, 256 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ" до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича про скасування постанови від 26.12.2019 року ВП № 60900630; зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Г. В. Лебедєва