Справа № 380/8249/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8249/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2020 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Управління обслуговування громадян Франківського відділу обслуговування громадян м. Львова (сервісний центр) щодо неврахування страхового стажу: за періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції з 07.04.2015 до 29.11.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби; за 9 місяців навчання на підготовчому відділенні Московського інженерно-фізичного інституту за денною формою навчання з 01.12.1986 до 01.09.1987;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області Управління обслуговування громадян Франківського відділу обслуговування громадян м. Львова (сервісний центр) зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу: періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції з 07.04.2015 до 29.11.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби; 9 місяців навчання на підготовчому відділенні Московського інженерно-фізичного інституту за денною формою навчання з 01.12.1986 до 01.09.1987 та провести перерахунок пенсії з 24.04.2020 і доплату призначеної пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу з 24 квітня 2020 року призначено дострокову пенсію за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як особі, що брала участь в антитерористичній операції, учаснику бойових дій. Вказує, що 13 липня 2020 року звернувся з листом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Франківського відділу обслуговування громадян м. Львова, в якому виклав прохання здійснити з 23 квітня 2020 року перерахунок та виплату пенсії з урахуванням: 1) 54 місяців 16 днів страхового стажу за періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції з 07.04.2015 по 29.11.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби; 2) страхового стажу в період навчання на підготовчому відділенні Московського інженерно-фізичного інституту за денною формою навчання з 01.12.1986 по 16.07.1987. Однак, 07 серпня 2020 року позивач отримав відповідь на своє звернення від начальника Франківського відділу обслуговування громадян в м. Львові головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в такому перерахунку.

Ухвалою суду від 09.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У поданому суду відзиві відповідач проти позову заперечує повністю, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. По суті позовних вимог вказує, що позивачу при обчисленні розміру пенсії враховано страховий стаж - 29 років 06 місяців 25 днів (включно по 30.04.2019). Коефіцієнт страхового стажу позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % - 0,29500. Звертає увагу суду, що згідно з ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (зі змінами та доповненнями) підтвердженням часу навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах є диплом. Отже вказує, що до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом 1-го курсу вищого навчального закладу до закінчення навчання чи відрахування. Підстави для зарахування до стажу роботи періоду навчання на підготовчих курсах до інституту з 01.12.1986 по 16.07.1987 відсутні. Також зазначає, що період навчання з 01.09.1987 по 26.02.1993 роки в Московському інженерно-фізичному інституті згідно з дипломом врахований до страхового стажу. Вказує, що посилання позивача на зарахування страхового стажу військової служби під час мобілізації з 19.03.2015 по 27.04.2016, в тому числі періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції, а саме: з 24.04.2015 по 02.11.2015, з 27.11.2015 по 10.02.2016 та з 03.04.2016 по 24.04.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці, є безпідставним з огляду на те, що постановою КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» визначено, що до вислуги років для призначення пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови зараховується один місяць служби за три місяці період під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Однак зазначає, що підстави для зарахування на пільгових умовах вказаного позивачем стажу відсутні, оскільки дане пільгове обчислення стажу є передбачене тільки для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб. Водночас, позивачу призначена пенсія згідно із Законом №1058. Чинним законодавством не передбачено при визначенні розміру дострокової пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обчислення в кратному розмірі періоду участі в антитерористичній операції. Отже вважає, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періодів безпосередньої участі в антитерористичній операції з 07.04.2015 до 29.11.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби. Просить суд відмовити в позові.

06.11.2020 позивач подав відповідь на відзив, в якому зокрема вказує, що в трудовій книжці присутній відповідний запис, а саме № 6 на с. 4 - 5 трудової книжки: « 01.12.1986 Зачислен слушателем на дневное подготовительное отделение МИФИ.» Також на с. 4 - 5 трудової книжки вказано, що цей запис зроблено на підставі наказу № 527 від 14.11.1986. В дипломі про освіту роком вступу до Московського інженерно-фізичного інституту вказано 1986 рік, а не « 01.09.1987», як стверджує відповідач у відзиві. Отже вказує, що у вказаних документах йдеться про навчання саме на підготовчому відділенні Московського інженерно-фізичного інституту за денною формою навчання з 01.12.1986 по 16.07.1987, а не нібито «на підготовчих курсах до інституту». Також зазначив, що кратність обчислення періоду безпосередньої участі в антитерористичній операції з 07.04.2015 до 29.11.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби відповідають висновкам з Постанови ВС у справі №346/1454/17 від 30 липня 2019 року та Постанови ВС у справі № 348/347/17 від 5 червня 2018 року, у яких позивачі теж набули право на призначення дострокової пенсії за віком.

Ухвалою суду від 09.11.2020 відмовлено в клопотанні про розгляд справи з викликом сторін.

Суд на підставі заяв по суті справи, якими згідно ч.3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, є позов та відзив, та поданих сторонами доказів

встановив:
ОСОБА_1 з 24 квітня 2020 року призначено дострокову пенсію за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

13 липня 2020 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Франківського відділу обслуговування громадян м. Львова (а.с.47-48), в якій просить здійснити з 23 квітня 2020 року перерахунок та виплату пенсії з урахуванням: 1) 54 місяців 16 днів страхового стажу за періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції з 07.04.2015 по 29.11.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби; 2) страхового стажу в період навчання на підготовчому відділенні Московського інженерно-фізичного інституту за денною формою навчання з 01.12.1986 по 16.07.1987.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 05.08.2020 №5301-5396/Г-02/8-1300/20 відмовило в перерахунку пенсії з тих підстав, що чинним законодавством не передбачено при визначенні розміру дострокової пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обчислення в кратному розмірі періоду участі в антитерористичній операції, а для зарахування до стажу роботи періоду навчання на підготовчих курсах до інституту відсутні. У вказаному листі вказано, що період навчання позивача з 01.09.1987 по 26.02.1993 в Московському інженерно-фізичному інституті згідно з дипломом врахований до страхового стажу (а.с.49-50).

Позивач не погоджуючись із такими діями управління пенсійного фонду звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).

Стаття 2 Закону України Про пенсійне забезпечення визнає за громадянами України право на отримання пенсії за віком.

Згідно пункту "д" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788), до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як встановлено з матеріалів справи та підтверджується даними трудової книжки, позивач з 01.12.1986 по 16.07.1987 був слухачем з денною формою навчання підготовчого відділення Московського інженерно-фізичного інституту (МИФИ), а у період з 16.07.1987 по 01.03.1993 був студентом денної форми навчання в Московського інженерно-фізичного інституту (а.с.21).

Суд зазначає, що підготовчі відділення при вищих навчальних закладах були створені відповідно до Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20 серпня 1969 року №681 "Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах" та Постанови ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 08 жовтня 1969 року №573 "Про організацію підготовчих відділень при вищих учбових закладах".

Вказаними нормативно-правовими актами визначалося, що: 1) "при організації підготовчих відділень передбачається проведення учбових занять по денній, вечірній та заочній формах навчання; створення відділень при наявності не менше 100 слухачів, які навчаються з відривом і без відриву від виробництва; строк навчання з відривом від виробництва - 8 місяців, без відриву від виробництва - 10 місяців" (п. 2 зазначених нормативних актів); 2) "на підготовчі відділення приймаються особи з закінченою середньою освітою з числа передових робітників, колгоспників і демобілізованих з рядів Збройних Сил СРСР. Молоді робітники і колгоспники, які вступають на підготовчі відділення, повинні мати стаж практичної роботи (не менше одного року). Відбір і направлення молоді на ці відділення здійснюються безпосередньо керівниками промислових підприємств, установ, організацій транспорту і зв`язку, радгоспів, колгоспів, командуванням військових частин за рекомендацією партійних, комсомольських і профспілкових організацій" (п. 3 зазначених нормативних актів). 3) "слухачам підготовчих відділень, зарахованим на навчання з відривом від виробництва, виплачується, стипендія в розмірі, встановленому для студентів І курсів вищих учбових закладів (п. 5 та 10 відповідно), при яких організовані підготовчі відділення, у відповідності з Постановою Ради Міністрів СРСР від 09 липня 1963 року №774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27 липня 1963 року №1114".

Також, відповідно до вищевказаних нормативно-правових документів було розроблено та затверджено Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі (Накази Міністерства вищої та середньої освіти СРСР №712 від 26.09.1969; №394 від 17.05.1971; №468 від 31.05.1974 та №504 від 14.07.1987, згідно з яким: а) "час навчання на підготовчому відділенні не перериває трудового стажу" (пункт 21); в) "особам зарахованим на підготовче відділення видається квиток слухача", "на слухачів підготовчого відділення поширюються права та обов`язки, встановлені для студентів вищого навчального закладу" (пункт 9-10).

Суд зазначає, що на момент навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком регулювався Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 "Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій" (далі - Порядок).

Згідно підпункту "і" пункту 109 вказаного Порядку встановлено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті "і" зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР.

Так, відповідно до запису №6 трудової книжки АТ-IV №1139775, позивач 01.12.1986 зарахований слухачем підготовчого відділення Московського інженерно-фізичного інституту (МИФИ) відповідно до наказу №527 від 14.11.1986.

Згідно запису №7 трудової книжки, 16.07.1987 позивач зарахований студентом стаціонарного навчання Московського інженерно-фізичного інституту (МИФИ) відповідно до наказу №353 від 10.07.1987.

Згідно запису №8 трудової книжки, 01.03.1993 позивач закінчив інститут відповідно до наказу №109-4 від 16.03.1993.

Отже, позивач з 01.12.1986 по 16.07.1987 був зарахований до складу слухачів підготовчого відділення денної форми навчання Московського інженерно-фізичного інституту (МИФИ), а у період з 01.07.1987 по 01.03.1993 був студентом денної форми навчання.

Таким чином, враховуючи, що за нормами законодавства, що діяло у час навчання позивача, слухачі підготовчого відділення за правовим статусом прирівняні у правах до студентів вищого навчального закладу, а час навчання позивача на підготовчому відділенні за денною формою навчання не переривав трудового стажу, відтак, відповідно до положень ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", час його навчання на підготовчому відділенні підлягає зарахуванню до трудового стажу.

Суд також звертає увагу, що під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162, пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Суд зазначає, що записами у трудовій книжці підтверджено період навчання позивача з 01.12.1986 по 16.07.1987 на підготовчому відділенні денної форми навчання Московського інженерно-фізичного інституту (МИФИ), а також період навчання позивача з 16.07.1987 по 01.03.1993 на денній формі навчання в Московського інженерно-фізичного інституту (МИФИ).

При цьому, судом враховано, що відповідачем зараховано час навчання позивача в Московському інженерно-фізичному інституті (МИФИ) 01.09.1987 по 26.02.1993 (а.с.40). Однак, суд вважає, що відповідачем неправильно здійснено зарахування такого стажу, оскільки згідно записів у трудовій книжці період навчання позивача на денній формі навчання в Московському інженерно-фізичного інституту (МИФИ) тривало з 16.07.1987 по 01.03.1993, а не як стверджує відповідач з 01.09.1987.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідачем суду не надано, а тому вищенаведені записи безпідставно не взяті для зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 .

Таким чином, зважаючи на приписи ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що відповідач відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу період його навчання на підготовчому відділенні Московського інженерно-фізичного інституту (МИФИ) з 01.12.1986 по 16.07.1987, а також у зарахуванні до страхового стажу позивача період його навчання на денній формі навчання в Московського інженерно-фізичного інституту (МИФИ) саме з 01.09.1987, а не з 16.07.1987, діяв поза межами повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, враховуючи всі обставини встановлені під час розгляду даної справи, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області включити до страхового стажу для обчислення пенсії період навчання ОСОБА_1 на підготовчому відділенні Московського інженерно-фізичного інституту (МИФИ) з 01.12.1986 по 16.07.1987, та період навчання в Московському інженерно-фізичному інституті (МИФИ) з 16.07.1987 та здійснити перерахунок розміру пенсії, призначеної з 24.04.2020 у зв`язку із збільшенням страхового стажу.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Управління обслуговування громадян Франківського відділу обслуговування громадян м. Львова (сервісний центр) щодо неврахування страхового стажу за періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції з 07.04.2015 до 29.11.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби та зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу: періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції з 07.04.2015 до 29.11.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, позивачу з 24.04.2020 призначено пенсію за віком, як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що визнається сторонами та не підлягає доказуванню.

Згідно підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу (ч.6 ст.2 Закону №2232-XII).

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ст.1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII до учасників бойових дій належать, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Абз.2 п. 1 ст.8 Закон № 2011-XII визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

За правилами Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530 час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три (пп.1 п.2.3 розділу ІІ Порядок обчислення вислуги років для призначення пенсії).

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які призвані та проходять військову службу, у цей період вважаються такими, що користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Суд встановив, що згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 №1201/1 від 01.12.2016, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 07.04.2015 по 30.11.2016 у ВЧ НОМЕР_1 НГУ (а.с.13).

Як встановлено судом, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.10.2015 (а.с.52).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.04.2015 по 30.07.2015, з 14.08.2015 по 31.01.2016, з 16.02.2016 по 17.06.2016, з 05.07.2016 по 21.10.2016, з 06.11.2016 по 29.11.2016 приймав участь в антитерористичній операції відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті належності, суверенітету та територіальної цілісності України №5623 від 30.11.2016 виданої Військовою частиною НОМЕР_1 (а.с.12).

Оскільки під час мобілізації позивач приймав участь в антитерористичній операції, то період з 07.04.2015 по 30.07.2015, з 14.08.2015 по 31.01.2016, з 16.02.2016 по 17.06.2016, з 05.07.2016 по 21.10.2016, з 06.11.2016 по 29.11.2016 в силу наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530 "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей", зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам на пільгових умовах один місяць служби за три місяці.

Висновки аналогічного характеру викладено в постановах Верховного Суду, від 05.06.2018 у справі № 348/347/17, від 30.07.2019 у справі №346/1454/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 , в зарахуванні до стажу, із розрахунку один місяць служби за три, періоду безпосередньої участі в антитерористичній операції у 2015 - 2016 роках є протиправними.

З метою захисту порушеного права позивача суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періоду безпосередньої участі а антитерористичній операції у 2015 - 2016 роках із розрахунку один місяць служби за три.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні справи по суті суд відповідно до ч.1 ст. 245 КАС України може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд відповідно до п.2 п.4 ч.2 ст. 245 КАС України може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи вищенаведені приписи нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач згідно з ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неврахування страхового стажу за періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції з 07.04.2015 до 29.11.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби та щодо неврахування страхового стажу за період навчання на підготовчому відділенні Московського інженерно-фізичного інституту за денною формою навчання з 01.12.1986 до 01.09.1987.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до страхового стажу періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції з 07.04.2015 до 29.11.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби та період навчання на підготовчому відділенні Московського інженерно-фізичного інституту за денною формою навчання з 01.12.1986 до 01.09.1987 та провести перерахунок та виплату пенсії з 24.04.2020 з урахуванням виплачених сум.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 09.11.2020.

Суддя Коморний О.І.