Справа № 360/3518/20
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3518/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області (далі - відповідач), відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 19.08.2019 по 30.06.2020;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 19.08.2019 по 30.06.2020 (а.с.1-2).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та є внутрішньо переміщеною особою, однак відповідач, поновивши виплату пенсії позивачу в липні 2020 року, не виплатив позивачу заборгованість за період з 19.08.2019 по 30.06.2020. З посиланням на норми Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивач вважає дії щодо невиплати пенсії за віком протиправними і такими, що порушують його конституційні права.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач до відділу діловодства та обліку звернення громадян 05.11.2020 за вхідним реєстраційним номером 45279/2020 надав відзив на позовну заяву від 03.11.2020 №1216-06-8/8841 (а.с.42-44), в якому заперечував проти задоволення позову.

В обґрунтування зазначив, що 19.08.2019 позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на пільгових умовах по списку №1 згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV. Рішенням відповідача від 04.09.2019 № 3276/2019 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 за заявою від 19.08.2019, у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного загального стажу 22 роки 6 місяців та пільгового стажу роботи по списку №1 - 10 років пільгового стажу.

Не погодившись з рішенням відповідача від 04.09.2019 № 3276/2019, позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до загального страхового стажу період роботи з 16.03.1988 по 27.04.1988, період проходження військової строкової служби з 17.06.1988 по 07.06.1990, та до пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст. 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 27.05.1987 по 07.07.1987, з 17.09.1987 по 28.11.1987, з 16.03.1988 по 27.04.1988, з 16.08.1990 по 27.08.1992, з 01.09.1992 по 07.04.1997, з 07.06.1997 по 20.05.1999 та повторно розглянути заяву позивача від 19.08.2019 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі №360/4939/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 04.09.2019 № 3276/2019 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «1058», у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного загального та пільгового стажу роботи; зобов`язано відповідача зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 16.03.1988 по 27.04.1988 та період проходження військової строкової служби з 15.07.1988 по 07.06.1990 та до пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 27.05.1987 по 07.07.1987, з 17.09.1987 по 28.11.1987, з 16.03.1988 по 27.04.1988, з 16.08.1990 по 27.08.1992, з 01.09.1992 по 07.04.1997, з 07.05.1997 по 20.05.1999; зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2019 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідачем до Першого апеляційного адміністративного суду було подано апеляційну скаргу на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 року у справі № 360/4939/19. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 року у справі № 360/4939/19 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі № 360/4939/19 - залишено без змін.

На виконання вищезазначеного рішення в травні 2020 року відповідачем було повторно розглянуто заяву від 19.08.2019 року про призначення пенсії на пільгових умовах та зараховано до загального страхового стажу період роботи з 16.03.1988 по 27.04.1988 в шахтоуправлінні «Алмазне» виробничого об`єднання «Донбасантрацит» та період проходження військової строкової служби з 15.07.1988 по 07.06.1990. Загальній стаж склав 22 роки 10 місяців 15 днів. Окрім того до загального стажу роботи зараховано наступні періоди: з 27.05.1987 по 07.07.1987, з 17.09.1987 по 28.11.1987, з 16.03.1988 по 27.04.1988 в шахтоуправлінні «Алмазне» виробничого об`єднання «Донбасантрацит»; з 16.08.1990 по 27.08.1992 на шахті «Знамя комунізму»; з 01.09.1992 по 07.04.1997 в шахтобудівному управління № 3; з 07.05.1997 по 20.05.1999 на шахті імені Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит». Після зарахування вищезазначених періодів роботи пільговий стаж складає 17 років 6 місяців 27 днів.

З 19.08.2016 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах у розмірі 15640,00 грн за період з 19.08.2019 року по 30.11.2019 року, з 01.12.2019 року по 30.06.2020 року у розмірі 16380,00 грн. Борг по перерахунку за період з 19.08.2019 року по 30.06.2020 року обліковано та нараховано на окрему виплатну відомість.

Пенсія з 19.08.2016 року по 30.06.2020 року була нарахована позивачу і буде виплачена при відповідному фінансуванні. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.13-14).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 08.12.1997 Краснолуцьким МВУМВС України у Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Відповідно до інформації, зазначеної у довідці від 01.07.2019 №919-, позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання/перебування є АДРЕСА_1 (а.с.5).

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивач перебуває на обліку відповідача (а.с.19-38).

Відповідачем до матеріалів справи було надано довідку від 27.10.2020 №1987, в якій останній зазначив, що з 01.08.2019 по 31.07.2020 пенсія позивача у сумі 185258,71 нарахована, однак не виплачена (а.с.39).

На звернення позивача від 15.06.2020, відповідачем надано відповідь від 26.06.2020 №1216-02-8/1871, в якій зазначено, що пенсію за віком на пільгових умовах призначено з 19.08.2019 у розмірі з 19.08.2019 по 30.11.2019 - 15640,00 грн, з 01.12.2019 по 30.06.2020 - 16380,00 грн, борг по перерахунку за період з 19.08.2019 по 30.06.2020 обліковано та нараховано на окрему виплатну відомість (а.с.6-7).

Не погоджуючись бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив виплатити заборгованість з виплати пенсії за період з 19.08.2019 по 30.06.2020, при цьому з довідки відповідача від 27.10.2020 №1987 вбачається, що саме з 01.08.2019 по 31.07.2020 пенсія позивача у сумі 185258,71 нарахована, однак не виплачена, з серпня 2020 року позивач отримує належну пенсію (а.с.39).

Пенсію позивачу призначено з 19.08.2019.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому невиплата призначеної позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за період з 19.08.2019 по 31.07.2020 є протиправною бездіяльністю відповідача, яка порушує конституційне право позивача на соціальне забезпечення.

При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено, а відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача про те, що виплата заборгованості позивачу буде здійснена при відповідному фінансуванні Пенсійним Фондом України та на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який наразі не прийнято з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України №788 від 21.08.2019 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", суд вважає неприйнятними, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, яка утворилась внаслідок відсутності коштів в Пенсійному Фонді України, а також щодо особливостей виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

Крім того, суд також вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону № 1058-IV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу за період 19.08.2019 по 31.07.2020 включно, то таким чином пенсія позивачу повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн (а.с.3).

Оскільки рішення прийнято на користь позивача, то судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Викладені з цього приводу заперечення відповідача суд вважає неприйнятними, оскільки відшкодування понесених судових витрат не ставиться в залежність наявності або відсутності на це коштів у сторони, з якої присуджується таке відшкодування.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 19.08.2019 по 31.07.2020.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області (93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Шевченка, буд.9, ) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість з пенсії за період з 19.08.2019 по 31.07.2020.

Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області (93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Шевченка, буд.9, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Є. Петросян