Справа № 440/2365/20
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2020 року м. ПолтаваСправа №440/2365/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Дочірнє підприємство "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Приймак О.В. про стягнення виконавчого збору від 06.02.2017 ВП №53327606 /а.с. 117-123/.

Позов мотивований протиправністю оскаржуваної постанови як такої, що прийнята з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, позивач посилався на те, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду щодо стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум. Вважаючи, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів, є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактичного стягнутої суми, позивач звернувся до суду з цим позовом.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити /а.с. 244-248/. Свою позицію мотивував посиланням на правомірність та обґрунтованість спірної постанови, зазначивши, що виконавчий збір стягується одночасно з відкриттям виконавчого провадження.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 (суддя Ясиновський І.Г.) позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 (суддя Ясиновський І.Г.) позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2020 ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 у цій справі скасовано, а справу надіслано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників та з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, повторно витребувані матеріали виконавчого провадження.

У судове засідання 05.11.2020 відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, про проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача після перерви надала суду заяву про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Обставини справи

Наказом Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 №917/824/14 на виконання рішення суду від 10.07.2014 у справі №917/824/14 стягнуто з ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на користь ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл" 10407513,21 грн основного боргу та 73080,00 грн витрат з оплати судового збору /а.с. 154/.

27.01.2017 на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надійшла заява ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл" про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 №917/824/14.

02.02.2017 за заявою ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл" заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Приймак О.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №53327606 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 №917/824/14.

06.02.2017 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, якою з боржника (ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України") стягнуто виконавчий збір у розмірі 1048059,32 грн.

Того ж дня державним виконавцем прийнято постанову про приєднання виконавчого провадження №53327606 до зведеного виконавчого провадження №34007292, яке веде ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області.

14.02.2020 відповідачем отримано заяву ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл" про повернення виконавчого документа стягувачу, у якій стягувач просив на підставі пункту 1 частини першої та частини третьої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернути виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні №533727606 /а.с. 202-203/.

17.02.2020 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Пецяк Л.В. прийнято постанову про виведення виконавчого провадження №53327606 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 №917/824/14 із зведеного виконавчого провадження №34007292 /а.с. 225-226/.

06.05.2020 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою наказ Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 №917/824/14 повернуто ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл" /а.с. 229/.

Не погодившись з постановою державного виконавця від 06.02.2017, позивач оскаржив її до суду. При цьому стверджував, що зазначена постанова боржнику не надсилалась та не вручалась, а про її існування ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" довідалось лише 30.04.2020, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2020 №1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ визначено порядок прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У силу частини четвертої статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №1404-VІІІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спір у цій справі стосується правомірності постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, що прийнята 06.02.2017 у виконавчому провадженні №53327606.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірній постанові державного виконавця, суд дійшов таких висновків.

Щодо дотримання позивачем строку звернення з цим позовом, суд встановив такі обставини.

З урахуванням висновків Другого апеляційного адміністративного суду, викладених у постанові від 17.09.2020 у цій справі, суд витребував матеріали виконавчого провадження №53327606.

Дослідивши належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження суд встановив, що вони не містять доказів надсилання та вручення позивачу постанови від 06.02.2017 про стягнення виконавчого збору.

Так, наявний у матеріалах виконавчого провадження супровідний лист від 09.02.2017 вих.№808 /а.с. 158/ не є належним доказом надсилання позивачу спірної постанови з огляду на відсутність у матеріалах виконавчого провадження доказів реєстрації вихідної кореспонденції на адресу ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України.

За таких обставин, суд констатує, що матеріали виконавчого провадження №53327606 не містять доказів фактичного надсилання позивачу постанови від 06.02.2017 про стягнення виконавчого збору.

Доводи представника відповідача про те, що постановою від 06.05.2020 відкрито окреме виконавче провадження з примусового виконання постанови державного виконавця від 06.02.2017 про стягнення виконавчого збору не є належним доказом своєчасного ознайомлення позивача зі спірною постановою.

Стосовно сплати 17.02.2020 судового збору у розмірі 15720,89 грн представник позивача у судовому засіданні 05.11.2020 пояснила, що відповідні кошти були перераховані на рахунок для сплати судового збору за звернення до Полтавського окружного адміністративного суду для використання за потреби. При цьому, оскільки платіжне доручення від 17.02.2020 №742 не містить вказівки про те, що судовий збір сплачено саме за оскарження постанови від 06.02.2017, підстави для висновку про сплату позивачем судового збору саме за подання цього позову відсутні.

З урахуванням наведеного та з огляду на відсутність у матеріалах виконавчого провадження №53327606 доказів надсилання позивачу спірної постанови чи її вручення, ознайомлення боржника з її змістом в інший спосіб, суд погоджується з доводами представника позивача про те, що про прийняття державним виконавцем постанови від 06.02.2017 про стягнення виконавчого збору ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" довідалось 30.04.2020, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

А відтак, цей позов подано до суду у межах строків звернення, визначених частиною другою статті 287 КАС України та частиною п`ятою статті 74 Закону №1404-VІІІ.

Щодо визначення відповідача у справі, суд врахував такі обставини.

Згідно з частиною третьою статті 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Статтею 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII унормовано, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

А відповідно до статті 6 названого Закону, систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

У силу пункту 1 Положення про відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, належним відповідачем у справі є Відділ, як орган державної виконавчої служби, державним виконавцем якого прийнято спірну постанову.

Стосовно правомірності постанови державного виконавця від 06.02.2017 про стягнення виконавчого збору, суд дійшов таких висновків.

Аналіз наведених вище норм Закону №1404-VІІІ дає підстави для висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону №1404-VІІІ у редакції, чинній на момент прийняття спірної постанови, наведений у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №819/1116/17.

Дослідивши залучену до матеріалів справи копію матеріалів виконавчого провадження №53327606 суд встановив, що на виконанні у відповідача перебував наказ Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 №917/824/14 про стягнення з ДП "Полтавський облавтодор" на користь ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл" заборгованості за виконані підрядні роботи у розмірі 10407513,21 грн та 73080,00 грн судових витрат.

Постановою державного виконавця від 02.02.2017 відкрито виконавче провадження №53327606, а 06.02.2017 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1048059,32 грн.

При цьому матеріали виконавчого провадження не містять доказів вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання вимог виконавчого документа на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Більш того, виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі його заяви, про що державним виконавцем прийнято постанову від 06.05.2020.

Доводи представника відповідача про те, що виконавче провадження №53327606 постановою державного виконавця від 06.02.2017 приєднане до зведеного виконавчого провадження №34007292 не спростовують висновків суду, що на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем заходи з примусового виконання вимог виконавчого документа не вживались.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за наказом №917/824/14, виданого 10.11.2016 Господарським судом Полтавської області.

Враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору у тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові від 06.02.2017 про стягнення виконавчого збору, тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, чинній на момент прийняття спірної постанови.

Верховний Суд у постанові від 28.02.2019 у справі №819/1116/17 зазначив, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, при цьому розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції, чинній на дату прийняття постанови від 06.02.2017), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Таким чином, доводи відповідача про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом є помилковими, оскільки у разі стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду у постанові від 28.04.2020 у справі №520/9144/18 суд визнає безпідставними з огляду на відмінність чинного нормативно-правового регулювання порядку стягнення виконавчого збору. Так, у згаданій справі постанову про стягнення з боржника виконавчого збору державним виконавцем прийнято у період дії редакції статті 27 Закону №1404-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як визначено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у ході судового розгляду справи не надав належних та допустимих доказів, що у своїй сукупності свідчили б про наявність визначених законом підстав для стягнення з боржника виконавчого збору у межах виконавчого провадження №53327606.

Натомість, матеріалами справи підтверджено, що на момент прийняття спірної постанови державним виконавцем заходи примусового виконання вимог виконавчого документа не вживались, а тому підстави для стягнення з боржника виконавчого збору були відсутні.

З урахуванням наведеного, постанову державного виконавця від 06.02.2017 про стягнення виконавчого збору, прийняту у виконавчому провадженні №53327606, належить визнати протиправною та скасувати, а позов ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" задовольнити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 15720,89 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 17.02.2020 №742 /а.с. 132/.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд враховує, що у силу пункту 1 Положення про відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Відділ є структурним підрозділом та підпорядковується Північно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції України (м. Суми) через Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

А відтак, з огляду на задоволення судом позовних вимог у повному обсязі, вказані судові витрати належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Окрім того, суд враховує, що прохальна частина позовної заяви містить вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Проте доказів на підтвердження понесення таких витрат суду не надано.

Згідно з частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, на підставі частини третьої, четвертої статті 143 та пункту 4 частини шостої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне призначити відкрите судове засідання для розгляду питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 262, 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Приймак Олени Вячеславівни від 06 лютого 2017 року про стягнення виконавчого збору, прийняту у виконавчому провадженні №53327606.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (; вул. Герасима Кондратьєва, 28, м. Суми, Сумська область, 40003) на користь Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (; вул. В. Чорновола, 22а, м. Полтава, Полтавська область, 36039) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 15720,89 грн (п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять гривень вісімдесят дев`ять копійок).

Призначити відкрите судове засідання для розгляду питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу о 09:15 18 листопадад 2020 року у приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду за адресою: вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, Полтавська область, 36039.

Визначити позивачу строк до 13 листопада 2020 року для подання до суду доказів щодо розподілу понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя О.О. Кукоба