Справа № 200/1226/20-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 р. Справа№200/1226/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Дяченка А.В., розглянувши у судовому засіданні у режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про скасування постанови про накладення штрафу № ДЦ989/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.01.2020 року, -

за участі представників сторін:

представник позивача - Самодерженкова Т.О., ордер

представник відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області, в якому просить суд:

- скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Донецькій області № ДЦ989/545АВ/П/ГД-ФС від 16.01.2020,

- стягнути з відповідача на користь Позивача суму сплаченого судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що посадовими особами Головного управління Держпраці у Донецькій області проведено інспекційне відвідування, результати якого оформленні актом від 27.11.2019 року № ДЦ989545/АВ на підставі якого відповідачем прийнято постанову ДЦ989/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.01.2020 року, якою накладено штраф у розмірі 250380,00 гривень за порушення законодавства про працю, яке полягало в ненаданні будь-яких документів щодо підтвердження факту оформлення трудових відносин з працівниками.

Позивач зазначає, що господарської діяльності за адресою здійснення перевірки він не здійснює, оскільки між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір оренди приміщення від 05.11.2019 року загальною площею 60 кв.м., що перебуває у власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що інспекційне відвідування відбулось за відсутністю позивача, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є працівниками, наймана праця яких використовується позивачем, тому і пред`явлення ним направлення на перевірку не мало юридичної сили. Крім того, наголошує, що оскільки 21 та 22 листопада 2019 року відвідування відбувалось у приміщені кафе за адресою: АДРЕСА_1 , а саме направлення на проведення перевірки вручено позивачу лише 25 листопада 2019 року, тобто на третій день проведення інспекційного відвідування, що підтверджується підписом позивача на направленні.

Позивач не уповноважував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на отримання будь-яких документів, тому відповідач не надав ФОП ОСОБА_1 направлення на проведення перевірки в строки передбачені Законом України № 877 та Порядком № 823.

Норми Закону та порядку відповідачем не дотримані, що ставить під сумнів взагалі законність проведеного позапланового заходу інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 та прийнятих за його результатами штрафних санкцій.

З огляду на наведене позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року адміністративний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 31 березня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року відкладено підготовче судове засідання до 29 квітня 2020 року о 09:00 годині.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року відкладено підготовче судове засідання до 25 травня 2020 року о 15:30 годині та продовжено строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів.

У підготовчому засіданні 25 травня 2020 року відкладено розгляд справи до 23 червня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року відкладено підготовче судове засідання до 09 вересня 2020 року о 10:00 годині.

09 вересня 2020 року перенесено розгляд справи на 16 вересня 2020 року о 12:00 годині у зв`язку з перебування судді у щорічній відпустці.

У підготовчому засіданні 16 вересня 2020 року відкладено розгляд справи до 30 вересня 2020 року о 12:00 годині.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року забезпечено участь представника позивача у судовому засіданні, яке відбудеться 30 вересня 2020 року о 12:00 годині в режимі відеоконференції, яке доручено Донецькому апеляційному суду.

30 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 28 жовтня 2020 року о 12:00 годині.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року забезпечено участь представника позивача у судовому засіданні, яке відбудеться 28 жовтня 2020 року о 12:00 годині в режимі відеоконференції, яке доручено Донецькому апеляційному суду.

28 жовтня 2020 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду. Зазначено, що судове рішення у повному обсязі буде виготовлено 05 листопада 2020 року.

Відповідач надав письмовий відзив від 19.03.2020 року (а.с. 53-60), в обґрунтування якого зазначив, що перевірка була проведена відповідно до вимог чинного законодавства. При проведенні перевірки було виявлено порушення позивачем норм Кодексу законів про працю, тому постанова про накладання штрафу прийнята законно й обґрунтовано та скасуванню не підлягає, у зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 05.10.1999 року, що підтверджується безкоштовним запитом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 185).

Місцезнаходження згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є адреса: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що відповідно до підпункту 3, 6 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», на підставі листа Головного управління ДПС у Донецькій області від 11.11.2019 № 22633/10/05-99-33-06 керуючись Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України № 1985-ІV від 08.09.2004 року, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та статті 259 Кодексу законів про працю України, Головним управлінням Держпраці у Донецькій області видано наказ від 19.11.2019 року № 1722 про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 21.11.2019 року тривалістю п`ять робочих дні з питань виявлення неоформлених трудових відносин (а.с. 84-85).

Відповідачем надано до матеріалів справи лист Головного управління ДПС у Донецькій області № 22633/10/05-99-33-06 від 11.11.2019 року (а.с. 76-77) в якому зокрема зазначено, що проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та зафіксовано факт допуску до праці фізичних осіб з виконанням обов`язків продавців без укладення трудових договорів, оформленням наказом чи розпорядженням.

До листа Головного управління ДПС у Донецькій області № 22633/10/05-99-33-06 від 11.11.2019 року додано акт (довідка) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та/або пального № 0053/05/99/19/32/ НОМЕР_1 від 30.10.2019 року в якому зазначено, що проведена перевірка кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 та встановлено реалізацію барменом - ОСОБА_3 алкогольних напоїв без відповідної ліцензії (а.с. 78-81).

На підставі наказу від 19.11.2019 року № 1722 відповідачем 19.11.2019 року складено направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання № 1088/04.1/15-08 за місцезнаходженням об`єкту відвідування ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 , кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 73-74).

27.11.2019 року складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ДЦ989/545/АВ, яким встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, Порядку повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженого постановою КМУ від 17.06.2015 № 413 та не усунуто на дату закінчення інспекційного відвідування (а.с. 22-33).

16.01.2020 року перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Король В.І., розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування № ДЦ989/545/АВ від 16.01.2020 року прийняв постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДЦ989/545/АВ/П/ТД-ФС в розмірі 250380,00 гривень (а.с. 13-16).

Підставою для прийняття вказаного рішення стало ненадання будь-яких документів щодо підтвердження факту оформлення трудових відносин з працівниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та неповідомлення центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу, що є порушенням ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Розглянувши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі-загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

У відповідності до пп.6 п.4 Положення Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пп.5 п.6 Положення Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України «Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823.

Судом встановлено, що в період з 21.11.2019 року по 27.11.2019 року, на підставі наказу від 19.11.2019 року № 1722, направлення № 1088/04.1/15-08 від 19.11.2019 року, інспекторами Головного управління Держпраці у Донецькій області, спільно з головним спеціалістом відділу аналізу податкових надходжень та контрольно-перевірочної роботи департаменту з питань економіки Маріупольської міської ради проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Направлення на проведення інспекційного відвідування № 1088/04.1/15-08 від 19.11.2019 року отримано позивачем 25.11.2019 року, що підтверджується його підписом на вказаному документі (а.с. 74), проте з зазначеним направленням ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ознайомлені 21.11.2019 року, що також підтверджується підписом на направленні.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем до матеріалів справи додано диск для лазерних систем зчитування (а.с. 112) на якому містяться два відео та п`ять фото. З фото вбачається, що інспектор праці ОСОБА_5 на мобільний телефон: НОМЕР_2 (як свідчать матеріали справи належить ФОП ОСОБА_1 , оскільки останній неодноразово зазначав на поштових конвертах та заявах направлених на адресу суду (а.с. 36, 44, 50, 51, 123, 152)) надіслала повідомлення та направлення на проведення інспекційного відвідування, яке позивач отримав та надав відповідь «Спасибо!» (а.с. 186-190), що говорить про обізнаність проведення інспекційного відвідування саме 21 листопада 2019 року.

У відповідності до пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю інспекційні відвідування проводяться за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин.

Підставою для проведення інспекційного відвідування позивача слугував лист Головного управління ДПС у Донецькій області від 11.11.2019 № 22633/10/05-99-33-06.

Відповідно до пунктів 19 - 21 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дня, що настає за днем підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

За результатами проведеного інспекційного відвідування виявлено порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015, які зафіксовані в акті № ДЦ989/545/АВ від 27.11.2019 року.

Вказаний акт підписаний фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 27.11.2019 року із зауваженнями (а.с. 32).

Судом з`ясовано, що позивачем 02.12.2019 року подано письмове зауваження на акт інспекційного відвідування № ДЦ989/545/АВ від 27.11.2019 року (а.с. 20-21) за результатами розгляду якого, відповідачем надано відповідь позивачу про залишення без змін висновків акту.

Пунктами 23 -24 Порядку встановлено, що припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для його виконання. У разі встановлення строку більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи щодо усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Таким чином, 03.12.2019 року після розгляду зауважень позивача до акту інспекційного відвідування та залишення без змін висновків акту, інспекторами праці винесено припис № ДЦ989/545/АВ/П згідно якого позивача зобов`язано усунути порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015.

Позивачем 12.12.2019 року подано письмове зауваження на припис про усунення виявлених порушень № ДЦ989/545/АВ/П від 03.12.2019 року та на лист Головного управління Держпраці у Донецькій області «Про розгляд зауважень» (а.с. 17), за результатом якого, відповідачем надано відповідь фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 листом від 16.12.2019 року № 04.1-11-8/9541/19 (а.с. 34).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (зі змінами).

Згідно пункту 2 цього Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту).

Штрафи накладаються, в тому числі, на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Відповідно до пункту 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.

За наслідками розгляду справи про накладення штрафу, на підставі акту інспекційного відвідування № ДЦ989/545/АВ від 27.11.2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, за порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015, складено постанову № ДЦ989/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.01.2020 року про накладення на позивача штрафу в розмірі 250380,00 гривень.

Суд зазначає, що пунктом 29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, таким чином, відповідачем не порушено 45-денний строк розгляду питання, щодо притягнення позивача до відповідальності, оскільки лише після розгляду усіх зауважень наданих позивачем та наданням відповідей матеріали були надані уповноваженій посадовій особі для прийняття рішення про накладення штрафу.

Стосовно посилань позивача на порушення дій під час здійснення інспекційного відвідування з 21.11.2019 року по 27.11.2019 року, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини щодо порядку проведення інспекційного відвідування на дату винесення оскаржуваної постанови регулювалися Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V і Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю».

Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється з урахуванням вимог статей259-265КЗпП України.

Частиною першою статті 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, зокрема, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007, державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Правові та організаційні засади, основні принципи контролю за додержанням законодавства про працю визначаються Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, що ратифікована Законом України від 08.09.2004 № 1985-IV.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Конвенції інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: 1) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; 2) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; 3) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; 4) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю».

Відповідно до п. 2 Порядку № 823 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п.п. 3 п. 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Згідно з п. 8 Порядку № 823 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Згідно з п. 10 Порядку № 823 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів. Перебіг строку для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування починається з дня, наступного за днем надання об`єктом відвідування документів і пояснень, необхідних для їх проведення.

Згідно з пп. 7 п. 11 Порядку № 823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно без попереднього повідомлення мають право отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та матеріали, необхідні для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Відповідно до п. 12 Порядку № 823 вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Відповідно до п. 16, 18, 20 Порядку № 823 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, визначених пунктом 10 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Аналізуючи наведене вище, суд зауважує, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється зокрема у формі проведення інспекційних відвідувань і такі можуть проводитися на підставі документів наданих органами ДПС, щодо порушення правил оформлення трудових відносин. Таке інспекційне відвідування не повинно перевищувати 10 днів, а інспектори праці без попереднього повідомлення мають право отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та матеріали, необхідні для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування і вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Разом з цим, суд звертає увагу, що встановлено обов`язок інспектора праці повідомити об`єкт відвідування або уповноважену ним посадову особу про проведення інспекційного відвідування, крім випадків проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці коли таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Порядком № 509 визначений механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених ч. 2ст. 265 КЗпП України.

Вчинення таких дій, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у шестидесятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

При вирішенні спірних правовідносин, які виникли між сторонами суд спочатку перевіряє дотримання відповідачем встановленої законодавством процедури і підстави винесення наказу про проведення інспекційного відвідування.

Судом з`ясовано, що т.в.о. начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області винесено наказ від 19.11.2019 року № 1722 про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 21.11.2019 року тривалістю п`ять робочих дні з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

На підставі наказу сформовано направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання № 1088/04.1/15-08 за місцезнаходженням об`єкту відвідування ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 , кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Підставою для видачі наказу став лист Головного управління ДПС у Донецькій області № 22633/10/05-99-33-06 від 11.11.2019 року.

Так, суд встановив, що документом, який став причиною для здійснення заходу контролю став акт (довідка) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та/або пального № 0053/05/99/19/32/ НОМЕР_1 від 30.10.2019 року, в якому зокрема зазначено, що проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та зафіксовано факт допуску до праці фізичних осіб з виконанням обов`язків продавців без укладення трудових договорів, оформленням наказом чи розпорядженням.

Таким чином у відповідача була інформація, що саме позивач здійснює господарську діяльність за вказаною адресою, а не інший суб`єкт господарювання, а також відомості, що в ФОП ОСОБА_1 можуть працювати громадяни, зокрема, ОСОБА_3 без належного оформлення з ними трудових відносин.

З огляду на такі обставини, вказаний лист Головного управління ДПС у Донецькій області та додатки до нього, на переконання суду, є інформацією з джерел доступ до яких для відповідача законом не обмежено в розумінні Порядку №823. Тим більше, позивач був обізнаний про проведення перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Донецькій області з питань дотримання вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та фіксації факту допуску до праці фізичних осіб з виконанням обов`язків продавців без укладення трудових договорів, оформленням наказом чи розпорядженням, що не спростовується позивачем.

Таким чином, у контролюючого органу були законні підстави для видачі наказу від 19.11.2019 року № 1722 Про проведення інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 , а тому суд відхиляє доводи позивача щодо неправомірності дій посадових осіб під час здійснення інспекційного відвідування.

Стосовно визнання протиправними дій посадових осіб при складанні Акту від 21.10.2019 суд зазначає таке.

Дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Отже, висновки, викладені в Акті від 27.11.2019 року, є відображенням дій працівників відповідача, зокрема, і щодо виявлених, на їх думку, порушень та самі собою не породжують правових наслідків для позивача, а тому такий акт не порушує прав останнього.

Таким чином, орган владних повноважень не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо його рішень, які приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених суб`єктом господарювання порушень.

Оцінка акту перевірки, в тому числі оцінка дій посадових осіб відповідача щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження постанови, прийнятої на підставі такого акту.

Суд наголошує, що акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені відповідачем порушення і обов`язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому причини для визнання протиправними дій контролюючого органу щодо його складання відсутні.

Щодо виявлених порушень ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015, які зафіксовані в акті № ДЦ989/545/АВ від 27.11.2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідальність за порушення законодавства про працю передбачена статтею 265 Кодексу законів про працю України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у шестидесятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Тобто, для притягнення позивача до відповідальності необхідно встановити дві обставини, а саме існування між сторонами трудових відносин та відсутність передбаченого законом оформлення цих відносин.

Правове регулювання інституту трудового договору як підстави трудових правовідносин, гарантії при його укладенні, зміні та припиненні, строки та порядок укладення трудового договору наведено у розділі III Кодексу законів про працю України.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У постанові Кабінету Міністрів України № 413 від 17 червня 2015 року «Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу» зазначено, що відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

В акті відповідача зазначено, що ОСОБА_3 знаходилась за барною стійкою та здійснювала реалізацію алкогольних напоїв, обслуговувала клієнтів кафе, здійснювала розрахунок з відвідувачами кафе за напої та харчування; ОСОБА_4 виконувала обов`язки кухаря. Виконання зазначених обов`язків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також зафіксовані на відео, що долучено відповідачем до матеріалів справи.

Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надані письмові пояснення (а.с. 68-71) з яких вбачається, що ОСОБА_4 виконувала обов`язки повара, але як стажер, підпорядковувалась ОСОБА_1 та отримувала за виконувану роботу 200,00 гривень; ОСОБА_3 знаходилась в кафе «Веранда» та щось виносила, підпорядковувалась ОСОБА_1 , в графі 12 «Який розмір заробітної плати Ви отримуєте за виконувану роботу» поставила прочерк.

Також, в матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_3 від 24.10.2019 року, які надавалися під час проведення фактичної перевірки працівниками Головного управління ДФС у Донецькій області, в яких зазначає, що займає посаду бармена в ЧП ОСОБА_1 в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 80).

Таким чином, трудових договорів в письмовій формі фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зі згаданими особами не укладав, повідомлення про прийняття їх на роботу до територіального органу Державної фіскальної служби не подавав.

Суд зазначає, що частина ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, крім обов`язку укладення трудового договору з працівником, зобов`язує роботодавця повідомити про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Між тим, судом встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди нежилого приміщення від 05.11.2019 року. Згідно пункту 1.1. даного договору орендодавець передає в оренду приміщення загальною площею 60 кв.м., яке перебуває в його власності і розташований по АДРЕСА_3 на ринку «Юмовила» (а.с. 18).

Вказаний договір надано суду разом з позовом, однак суд не приймає до уваги зазначений договір, оскільки в зазначеному договорі не йдеться мова саме про кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому позивач здійснює господарську діяльність та відбувалось інспекційне відвідування. Крім того, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі орендованого приміщення в стані, відповідному характеристикам, зазначеним в технічному паспорт.

В матеріалах справи містяться пояснення осіб, які під час здійснення інспекційного відвідування перебувала в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та здійснювали відповідну роботу.

Відповідно до пояснень, вказані особи виконували функції повара та бармена за яку отримували кошти. Будь-які трудові договори з ними не укладались.

Вказаними пояснення підтверджується, що між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були трудові відносити, які не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Станом на момент проведення інспекційного відвідування, з позивачем у трудових відносинах не перебував жодний працівник, про що також зазначено відповідачем в акті № ДЦ989/545/АВ від 27.11.2019 року.

Як вже зазначено, предметом трудового договору є виконання певної роботи за конкретною кваліфікацією - за професією (посадою), передбаченою штатним розписом (ст. 21 Кодексу законів про працю України).

Залучення фізичних осіб до праці (крім укладення трудового договору) можливе також шляхом укладення з ними договорів цивільно-правового характеру. Зокрема це договір підряду на виконання певної роботи або договір про надання послуг (ст.ст. 837, 901 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України такі договори між фізичною та юридичною особою мають укладатися в письмовій формі. Відносини, що виникають з укладенням таких договорів, є цивільно-правовими і регулюються нормами цивільного права.

Характер цивільного договору свідчить про необхідність виконання визначеного в договорі обсягу робіт і супроводжується отриманням кінцевого матеріального результату, що підтверджується оформленням окремого акту.

На відміну від цивільно-правового договору, письмова форма не є обов`язковою для оформлення трудових правовідносин між працівником та роботодавцем. Водночас, усний характер такого договору не виключає необхідність видачі роботодавцем спеціального наказу чи розпорядження про прийом працівника на певну посаду.

Більшість трудових договорів укладаються на безстроковій основі, а цивільні договори не можуть бути безстроковими і укладаються на конкретний строк.

Позивачем в обґрунтуваннях позовних вимог не вказано та не підтверджено доказами про залучення вищезазначених осіб до виконання роботи на умовах цивільно-правових угод.

Доказів існування інших цивільно-правових угод між позивачем та особами, що виконували функції бармена та повара в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » позивачем не надано.

Отже, надання фізичною особою послуг за договором цивільно-правового характеру, укладеним в усній формі, на переконання суду, свідчить про фактичний її допуск до роботи, тобто укладення трудового договору в усній формі, хоча відповідного наказу або розпорядження не видано.

Таким чином, упродовж тривалого проміжку часу позивач залучав вказаних осіб до виконання робіт, оплачував їхню виконану роботу без укладення трудових договорів.

Дії позивача щодо неукладення трудових договорів перешкоджає реалізації права працівників на працю гарантованого Конституцією та ст. 2 Кодексу законів про працю України шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 порушено вимоги ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015, які зафіксовані в акті інспекційного відвідування № ДЦ989/545/АВ від 27.11.2019 року, а тому постанова про накладення штрафу за № ДЦ989/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.01.2020 року винесена Головним управлінням Держпраці у Донецькій області правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства.

Під час інспекційного відвідування, а також під час розгляду справи про накладення штрафу, відповідачем порушень приписів нормативно - правових актів судом не встановлено.

Суд не приймає до уваги рішення місцевого суду, оскільки рішенням не перевірялось питання дотримання Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015, а розглядалось питання щодо порушення Податкового законодавства України та Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що ніяким чином не спростовує встановлені порушення, які встановлені під час інспекційного відвідування та зазначені в акті № ДЦ989/545/АВ.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про скасування постанови про накладення штрафу № ДЦ989/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.01.2020 року задоволенню не підлягає.

Підстави для здійснення розподілу судових витрат відсутні, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись статтями 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 118, 139, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Донецькій області (85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокоф`єва, буд. 82, ) про скасування постанови про накладення штрафу № ДЦ989/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.01.2020 року - відмовити.

Вступну та резолютивну частину рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті 28 жовтня 2020 року та проголошено в присутності представника позивача.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 5 листопада 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова