Справа № 826/12440/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м. Київ № 826/12440/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Представництва «ЙОТУН ПЕЙНТС (ЄВРОПА) ЛІМІТЕД»
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Представництво «ЙОТУН ПЕЙНТС (ЄВРОПА) ЛІМІТЕД» звернулось до суду з даним позовом, якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 3 від 29.05.2018 про застосування штрафних санкцій у розмірі 169 463,42 грн за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 4 від 29.05.2018 про застосування штрафних санкцій у розмірі 392 505,57 грн за донарахування територіальним органом ПФУ або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених внесків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2018 відкрито спрощене провадження без виклику сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою від 04.03.2020 призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 26.03.2020, яке в подальшому відкладалось з метою отримання додаткових доказів для правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.05.2018 відповідачем на підставі акта перевірки №14 від 29.05.2018, винесено наступні оскаржувані рішення про застосування штрафних санкцій, а саме:

- №3, яким позивачу за приховування (заниження) сум заробітної плати в розмірі 169 463,42 грн, відповідно до п.3 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003, визначено суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 169 463,42 грн;

- №4, яким позивачу за порушення п.6 ч.2 ст.17 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наслідками донарахування 67 201,21 грн страхових внесків, застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 392 505,57 грн.

Слід зазначити, що докази донарахування позивачу 67 201,21 грн страхованих внесків відповідачем до матеріалів справи не долучені. Як зазначає позивач та не було заперечено і спростовано відповідачем, останнім не виносилось жодних рішень про донарахування позивачу 67 201,21 грн страхових внесків.

Разом з тим, як вбачається з акта перевірки та письмового відзиву відповідача, підставою для прийняття вказаних спірних рішень стали наступні обставини:

1) страхувальником не подано звіти Додаток 23 «Розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування, що підлягають сплаті» за липень 2008 року (фонд оплати праці (ФОП) - 82228,00 грн, страхові внески - 28944,26 грн., з них 33,2% - 27299,70 грн, 2% - 1644,56 грн) та вересень 2008 року (ФОП - 91963,00 грн, страхові внески - 32370,98 грн, з них 33,2% - 30531,72 грн, 2% -1839,26 грн.);

2) при поданні звітів Додаток 23 за 2008 - 2009 роки та звітів Додаток 1 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України» Таблиця 1 «Нарахування внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за 2010 рік, занижено ФОП та суми страхових внесків, в зв`язку з невірно визначеною максимальною величиною на яку нараховуються страхові внески (не враховано зміну максимальної величини), а саме: за жовтень 2008 року (ФОП - 3868,04 грн., страхові внески - 1361,55 грн., з них 33,2% - 1284,19 грн, 2% - 77,36 грн), листопад 2008 року (2% страхових внесків - 30,00 грн), за жовтень 2009 року (ФОП - 9813,96 грн, страхові внески - 3454,51 грн., з них 33,2% - 3258,23 грн, 2% - 196,28 грн.), за серпень 2010 року (ФОП - 2753,91 грн, страхові внески - 969,38 грн, з них 33,2% - 914,30 грн, 2% - 55,08 грн), за вересень 2010 року (ФОП - 200,37 грн, страхові внески - 70,53 грн, з них 33,2% - 66,52 грн, 2% - 4,01 грн).

Фактично, як вбачається з наданого відповідачем розрахунку штрафних санкцій (а.с.83 том 1), суть спору виходить з того, що в частині сплати страхових внесків 33,2% за липень 2008 року позивачем не сплачено збору в сумі 27 299,70 грн, за вересень 2008 - 30 531,72 грн, за жовтень 2008 - 1284,19 грн, за жовтень 2009 року - 3258,23 грн, за серпень 2010 року - 914,30 грн, за вересень 2010 - 66,52 грн (всього 63354,66 грн), внаслідок чого з урахуванням дати виявлення порушення - травень 2018 та кількості днів прострочення (119, 117, 116, 104, 94, 93), застосовано штрафну (фінансову) санкцію (5%) в сумі 370 041,40 грн.

В частині сплати страхових внесків 2% за липень 2008 року позивачем не сплачено збору в сумі 1644,56 грн, за вересень 2008 - 1839,26 грн, за жовтень 2008 - 77,36 грн, за листопад 2008 - 30 грн; за жовтень 2009 року - 196,28 грн, за серпень 2010 року - 55,08 грн, за вересень 2010 - 4,01 грн (всього 3846,55 грн), внаслідок чого з урахуванням дати виявлення порушення - травень 2018 та кількості днів прострочення (119, 117, 116, 115, 104, 94, 93), застосовано штрафну (фінансову) санкцію (5%) в сумі 22 464,17 грн.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю вказаних доводів відповідача, позивач посилається на те, що визначені контролюючим органом суми ніби то не сплаченого збору, фактично були сплачені позивачем, внаслідок чого підстави для застосування штрафних санкцій відсутні, адже відсутня база (тіло) заборгованості на яке власне і має нараховуватись штрафна санкція.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовано Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-ІV). Виключно цим Законом визначаються, зокрема, платники страхових внесків, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

З 01.01.2011 набрав чинності Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), у зв`язку з чим втратили чинність положення частин першої - дев`ятої ст.106 Закону № 1058.

Відповідно до абз.6 п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI, на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі зарахованих внесків, строк сплата яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій, за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

У відповідності до п.6 ч.2 ст. 17 Закону № 1058-IV страхувальник зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Страхувальник зобов`язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом (п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону №1058- IV).

Як зазначає позивач в позовній заяві, дійсно ним не було забезпечено збереження звітності щодо нарахування сум страхових внесків за липень та вересень 2008 року, натомість дана обставина жодним чином не вплинула на повноту та своєчасність нарахування та сплати внесків за вказані періоди.

Частиною 2 ст. 20 зазначеного Закону встановлено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальником па підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як вже зазначалось, передумовою для застосування до позивача штрафної санкції в сумі 392 505,57 грн, стали висновки суб`єкта владних повноважень про не сплату позивачем страхових внесків в сумі 67 201,21 грн (63354,66 грн + 3846,55 грн).

Суд не може погодитись з обґрунтованістю наведених доводів відповідача, приймаючи до уваги наступне.

Так, на підтвердження сплати страхових внесків у 2008 - 2010 роках Позивачем до матеріалів справи надано копії поданої ним звітності до Пенсійного фонду України за 2008 - 2010 pp. та банківські виписки за період 2008 - 2010 pp., в яких відображені сплачені Позивачем страхові внески.

Проаналізувавши надані позивачем документи, судом встановлено, що у 2008 p. ним було нараховано 288 573,91 грн страхових внесків та сплачено 288 573,91 грн; у 2009 р. нараховано - 421 128,24 грн, сплачено - 439 445,63 грн (тобто за 2009 р. у Позивача наявна переплата - 18 317,39 грн.

Зокрема, наявними в матеріалах справи банківськими виписками (а.с.78, 80, 82) підтверджується, що за липень 2008 року сплачено 27 299,70 грн (33,2%) та 1 644,56 грн (2%) страхових внесків; за вересень 2008 року сплачено 30 531,72 грн (33,2%) та 1 839,00 грн (2%) страхових внесків, хоча згідно згадуваного вище розрахунку ШС відповідача (а.с.83 том 1), дані суми ніби то не сплачені, що свідчить на користь невідповідності доводів УПФУ фактичним обставинам справи.

До того ж, на чому наголошує позивач та що не було заперечено і спростовано відповідачем з посиланням на належні і допустимі докази, УПФУ не виносилось рішень про донарахування позивачу 67 201,21 грн страхових внесків, що в сукупності свідчить на користь протиправності рішення №4 від 29.05.2018, адже підстави для застосування до позивача штрафу за донарахування УПФУ коштів в сумі 67 201,21 грн - відсутні.

Позовні вимоги в частині скасування рішення №3 від 29.05.2018, підлягають задоволенню, як похідні, адже відповідачем до матеріалів справи не надано доказів приховування (заниження) позивачем заробітної плати в сумі 169 463,42 грн.

До того ж, надана позивачем до матеріалів справи звітність та банківські виписки не були спростовані і заперечені відповідачем на предмет достовірності повідомленої в них інформації, внаслідок чого суд приходить до висновку про те, що УПФУ не виконано обов`язку, визначеного ч.2 ст.77 КАСУ стосовно підтвердження обґрунтованості прийнятих спірних рішень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

При поданні даного позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 8429,54 грн, який підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В той же час, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 70 000 грн розподілу не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази оплати рахунку-фактури №65 від 21.09.2018 (а.с.98 том 1).

Надана позивачем банківська виписка (а.с.100 том 1) відхиляється судом, як належний докази оплати позивачем адвокатських послуг, оскільки містить в собі інформацію про одночасну сплату позивачем на користь АО «КМ Партнери» 111 050,35 грн за двома рахункам-фактурами №65, №53.

Внаслідок відсутності в матеріалах справи рахунку-фактури №53, суд позбавлений можливості виокремити суму, яка була сплачена по рахунку фактурі №65, а отже суд позбавлений можливості пересвідчитись в достовірності доводів позивача про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 70 000 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 3 від 29.05.2018 про застосування штрафних санкцій у розмірі 169 463,42 грн за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення № 4 від 29.05.2018 про застосування штрафних санкцій у розмірі 392 505,57 грн за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених внесків.

4. Стягнути на користь Представництва «Йотун Пейнтс (Європа) Лімітед» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 8429,54 (вісім тисяч чотириста двадцять дев`ять грн 54 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Представництво «ЙОТУН ПЕЙНТС (ЄВРОПА) ЛІМІТЕД» (ідентифікаційний , адреса: м. Київ, вул. Шовковична, 42-44).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В М.КИЄВІ (ідентифікаційний , адреса: 04053, м.Київ, ВУЛИУЯ БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 16).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович