Справа № 280/1746/19
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2020 року

Київ

справа №280/1746/19

адміністративне провадження №К/9901/33315/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Гусака М.Б., Усенко Є.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу №280/1746/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть» до Запорізької митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Запорізької митниці ДФС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 1 серпня 2019 року (суддя Лазаренко М.С.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2019 року (головуючий суддя - Дурасова Ю.В., судді: Баранник Н.П., Божко Л.А.),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть» (далі за текстом - позивач, ТОВ «ТК «Спецзапчасть») звернулося до суду з позовом до Запорізької митниці ДФС (далі по тексту - відповідач, Митниця), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA112000/2019/000018/2 від 29 березня 2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112080/2019/00326 від 29 березня 2019 року.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що при митному оформленні товарів позивач в повному обсязі надав документи, що підтверджують митну вартість товару, а під час проведення консультацій - додаткові документи. Водночас, відповідач не довів, що подані для визначення митної вартості товару документи містили розбіжності, ознаки підробки або не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відтак, відсутні будь-які обмеження, передбачені частинами першою та другою статті 58 МК України щодо застосування основного методу визначення митної вартості імпортованих товарів за ціною договору (контракту). При цьому відповідач безпідставно застосував саме резервний метод визначення митної вартості.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 1 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2019 року, адміністративний позов задоволено.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 10 грудня 2018 року між компанією-нерезидентом DALIAN ZHAOHUA CONSTRUCTION AND MACHINERY CO., LTD, Китай (продавець) та TOB "ТК "Спецзапчасть" (покупець) було укладено контракт № 18DCM121001 (далі - Контракт), відповідно до пункту 1.1 якого продавець передає, а покупець приймає та оплачує товар - запасні частини до інженерних машин згідно із специфікаціями, які є невід`ємними частинами цього контракту.

Специфікацією № 1 від 10 грудня 2018 року до Контракту передбачено, що продавець зобов`язався передати, а покупець - прийняти партію товару загальною вартістю 38386 дол. США. Пунктом 3 указаної специфікації встановлено умови оплати товару у три етапи: 11515 дол. США - протягом 10 календарних днів після отримання рахунку на оплату; 11515 дол. США - не пізніше семи днів після отримання покупцем копії коносаменту на відвантажену партію товару; 15356 дол. США - через 20 днів після відвантаження товару.

Покупець сплатив обумовлені специфікацією кошти у повному обсязі, що підтверджено платіжними дорученнями № 325491448 від 14 грудня 2018 року на суму 11515 дол. США, № 329257683 від 19 лютого 2018 року на суму 11515 дол. США, № 329573275 від 26 лютого 2019 року на суму 15356 дол. США.

27 березня 2019 pоку ТОВ «ТК «Спецзапчасть» сформувало та направило засобами електронного зв`язку до Запорізької митниці ДФС митну декларацію, яка того ж дня була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера UA 112080/2019/010154 .

На підтвердження заявленої у вказаній декларації митної вартості товару ТОВ «ТК «Спецзапчасть» надало наступні документи: контракт № 18DCM121001 від 10 грудня 2018 року та специфікацію № 1 від 10 грудня 2018 року до нього; інвойс від 10 грудня 2018 року № 18DCM121001; пакувальний лист № 18DCM121001 від 16 січня 2019 року; коносамент № MEDUDA323317 від 27 січня 2019 року; міжнародну вантажно-митну декларацію (CMR) № 0001777 від 25 березня 2019 року; платіжні доручення №325491448 від 14 грудня 2018 року, №329257683 від 19 лютого 2019 року, №329573275 від 26 лютого 2019 року; страховий поліс № PYIE 11000005 від 24 січня 2019 року; лист ДП "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" № 21-09/216 від 11 березня 2019 року; лист № 05.0403-19 від 4 березня 2019 року із зазначенням технічних відомостей про товари.

27 березня 2019 року посадовою особою Митниці у присутності представника позивача було здійснено огляд імпортованого товару.

Після проведення огляду відповідач сформував повідомлення від 28 березня 2019 року, у якому зазначив, що документи, які надані до митного оформлення товару не містять всіх відомостей, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів. Зокрема:

- відсутні документи, що містять відомості про вартість страхування;

- в порушення вимог пунктів 2, 3 постанови Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216 "Про затвердження положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України" (далі - Положення № 216), декларант надав лише копії витягів (SWIFT) операції з переказу коштів;

- декларантом порушено порядок оплати товару, що встановлений специфікацією № 1 від 10 грудня 2018 року до Контракту;

- наявні підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на "дійсній вартості" імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ з огляду на наявність інформації щодо вищих рівнів митної вартості аналогічних товарів.

З огляду на це, посилаючись на норми частини третьої статті 53 МК України, відповідач запропонував позивачу надати виписку з бухгалтерської документації, каталоги, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару, копію митної декларації країни відправлення, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

З метою оперативного оформлення імпорту спірної партії товару листом № 2903/1 від 29 березня 2019 року позивач надав наступні документи: платіжні доручення № 155 від 13 грудня 2018 року на суму 11515 дол. США, № 178 від 19 лютого 2019 року на суму 11515 дол. США, № 180 від 25 лютого 2019 року на суму 15356 дол. США; виписки AT "ПроКредит Банк" за 14 грудня 2018 року, 19 лютого 2019 року, 26 лютого 2019 року; заяву про купівлю іноземної валюти або банківських металів № 155 від 12 грудня 2018 року на суму 11515 дол. США; висновок цінової експертизи Запорізької ТПП № ОИ-4674 від 28 березня 2019 року; листи про сплату балансу виробника від 15 лютого 2019 року та 25 лютого 2019 року; лист про виробника від 18 лютого 2019 року; лист компанії DALIAN ZHAOHUA CONSTRUCTION AND MACHINERY CO., LTD від 29 березня 2019 року про вартість страхування; прайс-лист виробника компанії DALIAN ZHAOHUA CONSTRUCTION AND MACHINERY CO., LTD; експорту митну декларацію.

29 березня 2019 року відповідач виніс рішення про коригування митної вартості товарів № UA 112000/2019/000018/2, а також сформував картку відмови в прийнятті митної декларації № UA 112080/2019/00326.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що долучені позивачем під час митного оформлення документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, підтверджували числові значення складових митної вартості товарів та надавали підстави для митного оформлення та визначення митної вартості товару за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору. Визначення митної вартості спірної партії товару за резервним методом було здійснено Митницею протиправно, оскільки вартість товару була визначена не за вартістю аналогічних товарів.

Не погодившись з судовими рішеннями, Запорізька митниця ДФС подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Вимоги касаційної скарги обґрунтовані тим, що відповідно до вимог пункту 8 частини другої статті 53 МК України документами, що підтверджують митну вартість товарів, є якщо здійснювалось страхування - страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування. Оскільки поставка товару здійснювалась на умовах CIF - Одеса, Україна, продавець зобов`язаний був укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Декларант надав до митного оформлення лише страховий поліс, водночас, документи, які містили відомості про вартість страхування надано не було. Решта доводів касаційної скарги зводиться до цитування встановлених судами обставин справи.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просив залишити її без задоволення, а рішення судів - без змін як законні та обґрунтовані. З приводу доводів скаржника про ненадання документів, що підтверджують вартість страхування зазначає, що відповідно до страхового полісу №PYIE11000005 від 24 січня 2019 року страхувальником є компанія DALIAN ZHAOHUA CONSTRUCTION AND MACHINERY CO., LTD., яка уклала договір страхування із страховиком CARGO TRANSPORTATION INSURANCE POLICY. Позивач не має у розпорядженні вказаного договору, оскільки не є стороною угоди страхування. Проте, вартість страхування, яка була сплачена DALIAN ZHAOHUA CONSTRUCTION AND MACHINERY CO., LTD., була включена останнім у загальну вартість товару, визначену інвойсом від 10 грудня 2018 року №18DCM121001.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» ця касаційна скарга розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (до 8 лютого 2020 року).

Згідно з вимогами частини першої статті 341 КАС України (тут і далі - в редакції, чинній до 8 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частина друга статті 53 МК України передбачає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Частиною 1 статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Натомість, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за основним методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Водночас, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суди встановили, що надані позивачем для митного оформлення товару документи не містили розбіжностей, чітко ідентифікували товар та містили чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже містили у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не давали підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Суди попередніх інстанцій відхилили посилання митного органу на порушення позивачем пунктів 2, 3 Положення №216 внаслідок надання до митного оформлення лише копій витягів (SWIFT) операції з переказу коштів та обґрунтовано вказали, що з аналізу приписів пунктів 2.6 та 3.11 указаного Положення слідує, що SWIFT-повідомлення є повноцінними банківськими документами, що підтверджують факт оплати за товар. Водночас, чинне законодавство не передбачає обов`язку надання митному органу у підтвердження факту оплати товару саме платіжного доручення.

Доводи Митниці про порушення декларантом визначеного у специфікації № 1 від 10 грудня 2018 року до Контракту порядку оплати товару також були обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій. Колегія суддів зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості.

З приводу посилань скаржника на непідтвердження декларантом вартості страхування поданого ним до митного оформлення товару, колегія суддів зазначає наступне.

Суди встановили, що у специфікації № 1 від 10 грудня 2018 року до Контракту визначено умови поставки CIF - Одеса, Україна. Згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов`язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару в зазначений порт призначення, та обов`язок за свій рахунок здійснити витрати на страхування товару.

Таким чином, витрати на страхування та транспортування вже є включеними до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар (фактурної вартості товару), у зв`язку з чим не додаються при визначенні митної вартості товару.

Суди дослідили наданий позивачем страховий поліс № PYIE 11000005 від 24 січня 2019 року, в якому зазначено страхувальником компанію-нерезидента DALIAN ZHAOHUA CONSTRUCTION AND MACHINERY CO., LTD, яка згідно з Контрактом є продавцем.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано погодились з позицією позивача, що вартість страхування уже включена у вартість товару, яка виставлена продавцем-нерезидентом згідно з інвойсом від 10 грудня 2018 року № 18DCM121001.

Відтак, витребування Митницею додаткових документів на підставі пункту 8 частини другої статті 58 МК України за умови, що страхування товару здійснювалось за рахунок продавця товару, є безпідставним, а доводи касаційної скарги в цій частині підлягають відхиленню.

Інших аргументів в обґрунтування вимог про скасування рішень судів попередніх інстанцій касаційна скарга не містить.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 9 КАС України.

Відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення у цій справі відповідають, а доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 1 серпня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2019 року у справі №280/1746/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

СуддіМ.М. Гімон М.Б. Гусак Є.А. Усенко