Справа № 340/3099/20
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м.Кропивницький Справа № 340/3099/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Пасічника Ю.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фондуУкраїни в Кіровоградській області, (вул.Соборна, 7А, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) про оскарження рішення (дій) суб`єкта владних повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог (а.с.11,112), просить:

- зобов`язати відповідача перерахувати та призначити пенсію на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку за Списком №2, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за весь період роботи (з урахуванням навчання) з 01.08.1986 по 06.03.2020, зарахувавши стаж роботи у подвійному розмірі та провести відповідні виплати;

- для обрахунку пенсії врахувати період 24 календарні місяці з дня звернення за її призначенням роботи з 19.02.2018 по 21.02.2020;

- підвищити розмір пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особі, яка виявила бажання працювати і одержувати пенсію з біль пізнього віку, застосувавши відсоток 0,75 % за кожен повний місяць страхового стажу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що при призначенні їй пенсії відповідач не врахував частину трудового стажу за період з 01.09.1984 по 01.08.1986 (період навчання); не враховано до додатково стажу період роботи з 19.02.2018 по 21.02.2020 (24 місяці страхового стажу, необхідних для повторного звернення для призначення пенсії за віком на пільгових умовах); не проведено підвищення розміру пенсії на 0,75% за кожен повний місяць на 30 календарних місяців з нарахуванням за кожен рік над нормованого стажу; для обрахунку пенсії взято період роботи з 2015-2016 замість 2018-2019, на чому наполягав позивач.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даними позовом.

Відповідач заперечуючи проти позову надав письмовий відзив та вказав, що призначення пенсії позивачеві здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення» (а.с.36,37).

Ухвалою суду від 17.08.2020р. позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків (відсутні докази сплати судового збору).

Ухвалою суду від 08.09.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у справі, судове засідання призначено на 06.10.2020р. (а.с.30).

06.10.2020р. в судовому засіданні оголошено перерву до 20.10.2020р. (а.с.90).

20.10.2020р. та 26.10.2020р. в судових засіданнях за клопотання представника позивача продовжувалась перерва до 26.10.2020р. та 02.11.2020р. відповідно (а.с.95,96,101,102).

02.11.2020р. в судовому засіданні продовжено перерву до 06.11.2020р. (а.с.106).

За клопотання учасників справи подальший розгляд справи здійснено у письмовому провадження (а.с.105,110,113).

Дослідивши подані учасниками справи документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачеві з 21.03.2018р. призначено пенсію по інвалідності (а.с.40,44).

Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати в КНП «Староосотський дитячий обласний протитуберкульозний санаторій КОР», що підтверджується довідкою від 06.03.2020р. №124 (а.с.20).

21.02.2020р. позивачем подано заяву про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с.70).

Відповідно до протоколу від 20.03.2020р. позивача переведено на пенсію за віком на пільгових умовах (робота за списком №2) та обраховано страховий стаж робот, який склав 51 рік 5 місяців 12 днів, з них робота за Списком №2 - 49 років 7 місяців 10 днів (а.с.21,22).

Згідно розрахунку, до страхового стажу включено (а.с.66 звор.):

- 01.09.1984 - 02.07.1986 - навчання вищих/середніх НЗ;

- 01.08.1986 - 01.01.1988 - робота за Списком №2;

- 02.01.1988 - 23.04.1989 - робота за Списком №2;

- 24.04.1989 - 31.12.1991 - робота за Списком №2;

- 01.01.1992 - 31.12.2003 - робота за Списком №2;

- 01.01.2004 - 28.02.2018 - робота за Списком №2;

- 01.03.2018 - 31.01.2020 - робота за Списком №2.

Для розрахунку розміру пенсії за віком відповідачем враховано середній заробіток за 2016, 2017 роки (а.с.69 звор.).

Не погодившись із обрахунком стажу та періоду роботи для розрахунку середнього заробітку позивач вказує, що до розрахунку стажу не включено період навчання за 01.09.1984 - 02.07.1986; не здійснено підвищення розміру пенсії на 0,75% у зв`язку з продовження праці після призначення пенсії протягом 30 календарних місяців; безпідставно взято для розрахунку середнього заробітку період роботи за 2015 - 2016 роки, а не 2018 - 2019 роки.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даними позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Щодо вимоги про включення до розрахунку стажу періоду навчання з 01.09.1984 - 02.07.1986, суд зазначає про безпідставність вказаної вимоги, адже матеріалами справи встановлено, що період навчання включено до розрахунку стажу (а.с.66 звор.).

Щодо вимоги про підвищення розміру пенсії на 0,75% у разі відстрочки часу її призначення суд зазначає наступне.

Зважаючи на попередній зміст позовних вимог (підвищення розміру пенсії на 0,5%), відповідач вказував на відсутність підстав для підвищення розміру пенсії на 0,5% за кожний повний місяць страхового стажу після продовження праці після призначення пенсії, зважаючи на те, що пенсія позивачеві, після призначення якої вона продовжили працювати, призначалась по інвалідності, а не у зв`язку з досягненням пенсійного віку, як це передбачено ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, суд зазначає про протиправність вказаних висновків зважаючи на таке.

Зазначаючи про право на підвищення пенсії на 0,75% позивач вказує, що з дати призначення їй пенсії по інвалідності (21.03.2018р.) вона продовжувала працювати до 06.02.2020р., а тому, на переконання позивача, вона набула право на підвищення пенсії на 0,75% за 30 повних календарних місяців.

На переконання суду, вказані доводи позивача є помилковими у зв`язку з неправильним застосуванням норм законодавства, якими врегульовано вказані правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

- на 0,5 % - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

- на 0,75 % - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Враховуючи викладене та зважаючи на період протягом якого позивач продовжувала працювати після призначення пенсії по інвалідності (30 календарних місяців), позивач має право претендувати на підвищення пенсії на 0,5%, а не 0,75%.

Визначальною умовою для застосування положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є факт набуття особою права на пенсію за віком, після досягнення якого особа продовжує працювати.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком може бути набуте, як на загальних, так і на пільгових умовах.

Відповідно до абзаців 1, 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на пенсію за віком після досягнення 60 років.

Згідно абзацу 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

- 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

- 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

- 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

- 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

- 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

- 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

- 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

- 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

- 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

- 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

- 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

В даному випадку, датою народження позивача є 23.06.1967р., а тому право на пенсію за віком на загальних підставах могло виникнути лише у 2027 році.

Разом з тим, враховуючи те, що позивач протягом періоду виконання трудових обов`язків виконувала роботу, яка відноситься до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, то відповідно до положень п. б) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач набула права на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення 52 років 6 місяців (1967 + 52,6 = червень 2019р.).

Зважаючи на те, що позивач продовжувала працювати після досягнення віку, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, з липня 2019р. по січень 2020р., вона набула право на підвищення пенсії на 0,5 % - за кожний повний місяць страхового стажу, тобто за 7 календарних місяців.

Щодо вимог позивача про право на зарахування у подвійному розмірі стажу роботи з 31.12.2003р. по дату звернення для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах - 21.02.2020р. (а.с.70).

Відмовляючи у зарахуванні стажу роботи у подвійному розмірі після 31.12.2003р. відповідач посилається на зміни у пенсійному законодавстві, які відбудилися у зв`язку з набуттям чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до п. 4 ст. 24 якого пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Суд зазначає про протиправність вказаних висновків відповідача враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 06.03.2020р. №124 (а.с.20), позивач протягом періоду трудової діяльності з 01.08.1986р. по час видачі довідки, виконувала роботу із шкідливими умовами праці, які передбачені Списком №2 розділ XXIV (працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах - молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині).

Вказана обставина відповідачем не заперечується та не спростовується, що підтверджується листом відповідача від 30.04.2020р. (а.с.19).

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Станом на час виникнення спірних правовідносин та розгляду і вирішення справи по суті, вказана норма закону є чинною, а тому є обов`язковою для застосування у спірних правовідносинах.

При цьому посилання відповідача на зміни, які відбулися у пенсійному законодавстві у зв`язку з набуттям чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме на п. 4 ст. 24 вказаного закону, як на підставу відмови позивачеві у зарахуванні стажу в подвійному розмірі, є протиправними зважаючи не те, що п. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жодним чином не змінює характер спірних правовідносин, а свідчить лише про особливості порядку обчислення пільгового стажу роботи, який є складовою права на пенсію за віком на пільгових умовах, щодо якої виник спір між сторонами.

Таким чином, період роботи позивача з 01.08.1986р. по 06.03.2020р., підлягає зарахуванню до стажу роботи в подвійному розмірі.

Щодо вимоги про взяття для обрахунку розміру пенсії, під час переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, періоду роботи з 2018р. по 2019р., а не 2015р.-2016р.

Як вже встановлено судом після призначення позивачеві пенсії по інвалідності - 21.03.2018р. (а.с.44), вона продовжувала працювати.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Враховуючи те, що позивач після 21.03.2018р. продовжувала працювати, 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії по інвалідності сплинули 21.03.2020р., а звернення із заявою про переведення на пенсію за віком на пільгових умова подана позивачем 21.02.2020р. (а.с.70) та рішення по якій прийнято 24.02.2020р. (а.с.65), а тому відповідач правомірно відмовив позивачеві, у зв`язку з недостатністю страхового стажу для застосування ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суд позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., а тому враховуючи часткове задоволення позову, позивачеві належить відшкодувати витрати в розмірі 800 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною дії ГУ ПФУ у Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та призначити пенсію на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку за Списком №2, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за весь період роботи з 01.08.1986 по 06.03.2020, зарахувавши стаж роботи у подвійному розмірі та провести відповідні виплати та у підвищенні розміру пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особі, яка виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, застосувавши відсоток 0,5 % за 7 календарних місяців.

Зобов`язати ГУ ПФУ у Кіровоградській області здійснити перерахунок та підвищити розмір пенсії ОСОБА_1 на 0,5 % за 7 календарних місяців з липня 2019р. по січень 2020р.

Зобов`язати ГУ ПФУ у Кіровоградській області перерахувати та призначити пенсію ОСОБА_1 на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку за Списком №2, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за весь період роботи з 01.08.1986 по 06.03.2020, зарахувавши стаж роботи у подвійному розмірі та провести відповідні виплати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 800,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фондуУкраїни в Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного тексту рішення за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник