Справа № 160/4755/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2020 року Справа № 160/4755/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
29.04.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №008633305 від 12.03.2020 р. на загальну суму 236 391 (двісті тридцять шість тисяч триста дев`яносто одна) грн. 81 коп., з яких за податковими зобов`язаннями за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фіз.особами за результатами річного декларування - 189113 (сто вісімдесят дев`ять тисяч сто тринадцять) грн. 45 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 47 278 (сорок сім тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 36 коп.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 008643305 від 12.03.2020 р. за формою «ПС», згідно з яким застосовано штрафні санкції у розмірі 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фіз.особами за результатами річного декларування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, зазначаючи, що в даному випадку має місце припинення зобов`язання шляхом зарахування, у позивача відсутнє додаткове благо, передбачене пунктом «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, у вигляді прощення боргу, оскільки такий було списано у зв`язку з реалізацією банком свого права на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність квартири позивача. Позивач не отримував прощення (анулювання) суми боргу банком, оскільки визначальною ознакою доходу платника податку, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.
На думку позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), що підтверджується матеріалами справи.
25.05.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому Головне управління ДПС у Дніпропетровській області позовні вимоги не визнало та просило суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на таке: ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив платника податків ОСОБА_1 про те, що отриманий дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18% та військовим збором за ставкою 1,5%, які відповідно до вимог чинного законодавства, він самостійно повинен сплатити до Державного бюджету України. Відповідач звертає увагу суду, що відповідно до листа №4083 від 27.09.2019 року від ПАТ «Укрсоцбанк» банком було анульовано саме основну суму кредитної заборгованості, а не відсотки, як позивач звертає увагу.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що ним правомірно з дотриманням встановленої процедури були винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
29.05.2020 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач має самостійно здійснити аналіз підстав наявності або відсутності об`єкту оподаткування ,а не керуватись інформацією, наданою іншими юридичними особами.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 .
ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.
За результатами перевірки складено акт від 31.01.2020 №5354/04-36-33-05/ НОМЕР_2 .
Перевіркою встановлені порушення:
- п.п.49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік;
- абз. «д» п.п.164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді основної суми анульованої (прощеної) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 189113,45 грн.;
На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовані податкові повідомлення-рішення від 12.03.2020 року:
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Судом встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» 04.06.2018 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (рішення державного реєстратора Медвєдєвої Світлани Василівни, Чаплинська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області, індексний номер: 41463589 від 06.06.2018 року), а саме квартира загальною площею 50,4 кв.м., жилою площею 27,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка знаходить в іпотеці банку відповідно до умов Іпотечного договору №150/091 від 27.05.2018 року та договору кредиту №2163 від 27.05.2008 року.
У зв`язку із задоволенням вимог Іпотекодержателя в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації Банком права власності на нерухомість позивачу прощено (анульовано) залишок заборгованості за договором кредиту №2163 від 27.05.2008 року.
ПАТ «Укрсоцбанк» здійснило списання основної суми кредитної заборгованості ОСОБА_1 у сумі 1051561 грн.
Відповідач вважає вказану суму отриманим доходом, як додатковим благом, у вигляді анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, а тому, на його думку, сума у розмірі 1051561 грн. має оподатковуватись податком на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування за податковим зобов`язанням та військовим збором.
Оцінюючи обґрунтованість прийнятих відповідачем рішень, суд зазначає наступне.
Згідно з п.п. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзаців другого, третього пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.54, 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні; додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Згідно з п.п. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Так, відповідно до пп. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до п. 164.4 ст. 164 ПК України під час нарахування (отримання) доходів, отриманих у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), такі доходи перераховуються у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів.
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід.
Законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
Аналогічну позицію неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 14.02.2019 року по справі № 813/330/16.
За встановлених у даній справі обставин анулювання (прощення) кредитором основної суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 1051561,00 грн., суд дійшов висновку, що вказана сума відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є додатковим благом платника податку ОСОБА_1 та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2018 рік.
При цьому, як встановлено в ході розгляду справи, ПАТ "УКРСОЦБАНК" як кредитором повідомлено позивача про прощення (анулювання) боргу, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку, шляхом направлення довідки від 21.06.2018 року за вих. №6084-18, що не заперечує позивач.
Суд погоджується з твердженням позивача стосовно того, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.
При цьому суд зазначає, що основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника у розумінні норм Податкового кодексу України.
Наведене цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.
В той же час суд вважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності факту прощення кредитної заборгованості, оскільки АТ "УКРСОЦБАНК" здійснило позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим боргові зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ "УКРСОЦБАНК" припинені шляхом задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки та здійснення анулювання залишку боргу за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Суд зазначає, що АТ "УКРСОЦБАНК", реалізувавши право вимоги по кредитній заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, частково погасило кредитну заборгованість ОСОБА_1 та анулювало залишок по такій заборгованості.
Що стосується правомірності обрахованого відповідачем розміру військового збору, то суд зазначає наступне.
Пунктом 161 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Згідно з пп. 1.1 п. 161 підрозд. 10 розд. XX цього Кодексу платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, тобто, в тому числі фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні.
Відповідно до п.п. 1.3 п. 161 підрозд. 10 розд. XX ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Отже, отримання фізичною особою доходу, зокрема у вигляді вказаного додаткового блага, обумовлює виникнення в неї обов`язку зі сплати військового збору з такої суми.
Беручи до уваги висновки суду щодо правомірності визначеного відповідачем позивачу розміру об`єкта оподаткування податком у розмірі 1051561,00 грн., суд приходить до висновків в частині вірності обрахованого відповідачем розміру військового збору.
Застосування відповідачем штрафу до позивача за оскарженим податковим повідомленням-рішенням № 008643305 від 12.03.2020 року обумовлено порушеннями пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, відповідно до якого платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.
Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
При цьому пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Таким чином, дії позивача щодо неподання податкової декларації про майновий стан і доходи не відповідають нормам податкового законодавства, а тому застосовуючи штраф до позивача за вищевказаним рішенням, відповідач порушення вимог законодавства не допустив.
Відтак, судом встановлено правомірність нарахування податку відповідачем оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі №260/769/19.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає.
Керуючись, ст.ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Юхно