Справа № 280/4676/20
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
09 листопада 2020 року Справа № 280/4676/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр.Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, 2)

про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач ), в якій позивач просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інваліду 2 групи, в перерахунку та виплаті пенсії на підставі частини 3 статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивача, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 етапі 50 Закону України Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пункту 91 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підпункту 2-3 постанови Кабінету Міністрів України № 851 від 15.1 1.2017 Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням проведених виплат, починаючи з дати звернення з 15.04.2020; звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказує про те, що є інвалідом другої групи, яку встановлено у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з роботам з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Зазначає, що був направлений на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до довідки виданої Запорізьким суднобудівним-судноремонтним заводом філії Акціонерної судноплавної компанії «УКРРІЧФЛОТ». Вказує про те, що 15.04.2020 ним було подано заяву до відповідача про перерахунок пенсії на підставі ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, відповідач відмов в проведені перерахунку. Вважає, що дії відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії є протиправними та просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 18.08.2020. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

11.08.2020 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №36719), в якому, зокрема, зазначає, що відповідно до документів пенсійної справи позивача, в яких не містяться відомості про відрядження позивача на виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС військовим комісаріатом, оскільки ОСОБА_1 , не був призваний на військові збори військовим комісаріатом, а направлений у відрядження підприємством на якому працював, а саме Запорізьким суднобудівним-судноремонтним заводом відповідно до довідки від 24.05.1995 року, виданою Акціонерною суднохідною компанією «Укррічфлот» у зв`язку з чим, у відповідача відсутні правові підстави для здійснення перерахунку пенсії обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року у відповідності до ч. З ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, вказує, враховуючи, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не під час проходження військової служби (військових зборів), а був направлений у відрядження підприємством на якому працював, тому положення ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на нього не розповсюджуються. Враховуючи викладене, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 18.08.2020 зупинено провадження у адміністративній справі до набрання законної сили судовими рішеннями у зразковій справі №520/12609/19 (провадження №Пз/9901/22/19).

28.08.2020 до суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив (вх. № 39781) в якій позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.10.2020 провадження у справі поновлено. Призначено судове засідання на 09.11.2020 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких він ґрунтується, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 21.02.2019.

Випискою з акта огляду МСЕК з 17.05.2004 позивачу встановлено другу групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з робою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки, виданої Запорізьким суднобудівним-судноремонтним заводом філії Акціонерної судноплавної компанії «УКРРІЧФЛОТ» від 07.10.2003 №08/960 ОСОБА_1 у період з 31.07.1986 року по 01.08.1986 року, з 11.08.1986 року по 12.08.1986 року, з 15.08.1986» року по 16.08.1986 року, з 23.09.1986 року по 23.09.1986 року та з 27.09.1986 року по 28.09.1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за розпорядженням МГО «Укррічфлот» №35 від 26.06.1986.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи на умовах Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

15.04.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Листом від 13.05.2020 №3631-3418/С-02/8-0800/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило позивача про відсутність правових підстав для перерахунку йому пенсії.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.9 ст.1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема, військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України "Про Збройні Сили України" від 16.12.1991 № 1934-XII держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до ч.3 ст. 59 Закону №796-XII особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(II)/2019 від 25.04.2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, ч.3 ст. 59 Закон №796-XII передбачає, що право на обчислення пенсії по інвалідності поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або 2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов: 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив дійсну строкову військову службу з з листопада 1975 року по грудень 1978 року, що підтверджується копією з виписки із військового квитка № НОМЕР_3 від 05.11.1975 року.

У ході розгляду справи судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Запорізьким суднобудівним- судноремонтним заводом, працював на посаді 1 помічника капітана 1 помічника механіка т/х «Аксай» з 23.01.1979 року по 13.06.1988 року. З даного підприємства був направлений на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 31.07.1986 року по 01.08.1986 року, з 11.08.1986 року по 12.08.1986 року, з 15.08.1986 року по 16.08.1986 року, з 23.09.1986 року по 23.09.1986 року та з 27.09.1986 року по 28.09.1986 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою, виданою Запорізьким суднобудівним-судноремонтним заводом філії Акціонерної судноплавної компанії «УКРРІЧФЛОТ» від 07.10.2003 №08/960.

Таким чином, позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не під час перебування на військових зборах.

Отже, позивач не відповідає всім критеріям, наявність яких обумовлює право особи на перерахунок пенсії згідно ч.3 ст.59 Закону №796-XII.

Доказів того, що позивач був призваний на військові збори, як військовозобов`язаний, у період прийняття участі в ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС матеріали справи не містять.

Відтак, відповідач правомірно відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону №796-XII.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні позову суд відмовляє повністю.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, 2) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 09.11.2020.

Суддя А.В. Сіпака