Справа № 560/4200/20
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4200/20
РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу з 19.07.2019 пенсії у зв`язку із втратою годувальника, викладену в листі від 27.05.2020;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії у зв`язку із втратою годувальника з дня виникнення права на пенсію - 18.07.2019 з урахуванням вимог пп. а ч. 1 ст. 36 та ст. 50 пп. б ч. 1, 2, 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є особою з інвалідністю 2 групи та членом сім`ї (батьком) військовослужбовця - старшого солдата ОСОБА_2 , 1991 р.н., який загинув під час бойових дій в районі проведення операції об`єднаних сил 18 липня 2019 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами, в яких просив призначити йому пенсію по втраті годувальника з 19.07.2019. (з дня загибелі сина) та здійснити її виплату з 01.08.2019. Листом відповідача від 27.05.2020 №2200-0302-8/21751 позивач був повідомлений, про те, що пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" позивачу призначена та виплачується згідно вимог чинного законодавства. Підстав для призначення пенсії з 19.07.2019 та виплати з 01.08.2019, у головного управління немає. Позивач вважає, що така позиція відповідача не відповідає нормам діючого законодавства України та порушує права позивача в сфері пенсійного забезпечення, внаслідок чого звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

На виконання ухвали суду відповідач надав належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

25 серпня 2020 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У відзиві також заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

Враховуючи те, що дана справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Дослідивши обставини у справі, перевіривши їх доказами, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи від загального захворювання та членом сім`ї (батьком) військовослужбовця - старшого солдата ОСОБА_2 , 1991 р.н., який загинув під час бойових дій в районі проведення операції об`єднаних сил 18 липня 2019 року, що підтверджується витягом з протоколу №255 від 07.08.2019 засідання 11 Регіональної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв та посвідченням члена сім`ї загиблого від 22.10.2019 серії НОМЕР_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

06.05.2020 відповідачем прийнято рішення про призначення позивачу пенсії в разі втрати годувальника з 01.03.2020 року відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

В подальшому позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявами в яких просив призначити йому пенсію по втраті годувальника з 19.07.2019. (з дня загибелі сина) та здійснити її виплату з 01.08.2019.

Листом від 27.05.2020 №2200-0302-8/21751 відповідач повідомив позивача про те, що пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" призначена та виплачується згідно вимог чинного законодавства. Підстав для призначення пенсії з 19.07.2019 та виплати з 01.08.2019, у головного управління немає.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку зазначеним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно п. "є" ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно ст. 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Згідно ст. 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Згідно ст. 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям, непрацездатним батькам і дружині (чоловіку), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до пункту «б» частини першої ст. 50 Закону №2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення;

Згідно частини другої ст. 50 Закону №2262-ХІІ членам сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

Відповідно до пункту 3 частини першої та частини другої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Як зазначалося вище та встановлено судом під час розгляду справи ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи від загального захворювання та членом сім`ї (батьком) військовослужбовця - старшого солдата ОСОБА_2 , 1991 р.н., який загинув під час бойових дій в районі проведення операції об`єднаних сил 18 липня 2019 року.

06.05.2020 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області позивачу призначено пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ з 01.03.2020.

21.05.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ з 19.07.2020.

27.05.2020 відповідачем надано позивачу відповідь № 2187-1967/Б-03/8-2200/20, в якій зазначено, що відповідно до ст. 43 Закону № 2262-ХІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Починаючи з 01.12.2019 року максимальний розмір пенсії складає 16380,00 грн. Таким чином, ОСОБА_1 призначено пенсію в разі втрат годувальника у розмірі 40 відсотків грошового забезпечення померлого годувальника. Із спільної суми пенсії (16380,00 грн.) в разі втрати годувальника позивачу виділено частку, яка виплачується окремо у розмірі 4095,00 грн. (1638,00 грн. : 4 утриманці.). При цьому, відповідачем в листі зазначено, що пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначена позивач згідно вимог чинного законодавства.

Однак, суд не погоджується із таким твердженням відповідача, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Судом встановлено, що син позивача - ОСОБА_2 , помер - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , позивач звернувся з заявою до відповідача 11.02.2020, тобто в межах 12 місяців з дня смерті годувальника, у зв`язку з чим пенсія у зв`язку з втратою годувальника має бути призначена з 19 липня 2019 року дня, наступного за днем смерті годувальника.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо призначення пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника з 01.03.2020 є протиправними, оскільки останній набув права на пенсію з 19.07.2020.

Позивач просить суд визнати протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу з 19.07.2019 пенсії у зв`язку із втратою годувальника, викладену в листі від 27.05.2020, однак зазначений лист Головного управління ПФУ Хмельницькій області має інформативний характер, а тому не може порушувати права позивача на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Натомість негативні наслідки для позивача несе рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.05.2020 про призначення ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника з 01.03.2020 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, а також відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне для захисту порушених прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.05.2020 про призначення ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника з 01.03.2020 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника з 19.07.2020 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії у зв`язку із втратою годувальника з дня виникнення права на пенсію - 18.07.2019 з урахуванням вимог пп. а ч. 1 ст. 36 та ст. 50 пп. б ч. 1, 2, 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 36 Закону 2262-ХІІ визначено, що пенсії в разі втрати годувальника призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Як встановлено судом вище, дії щодо не призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника з наступного дня після смерті сина, тобто з 19.07.2019 визнані судом неправомірними.

Натомість, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Так, дискреційне повноваження суб`єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що вчинення відповідачем наведених дій є дискреційним повноваженням. Проте, у будь-якому випадку суб`єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу по втраті годувальника з 19.07.2019, із урахуванням фактично проведених виплат.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 01.03.2020.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.05.2020 про призначення ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника з 01.03.2020 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника з 19.07.2020 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький

"Згідно з оригіналом"
Суддя І.І. Тарновецький