Справа № 428/5292/20
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року справа №428/5292/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 вересня 2020 року у справі № 428/5292/20 (головуючий І інстанції Посохов І.С.) за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Сугака Андрія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати постанову Поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Сугака Андрія Олександровича №2704958 від 18.06.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 255,00 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем в порушення вимог КУпАП та інструкції №1376 не складено протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, вимірювання швидкості здійснювалося іншим працівником поліції, а не безпосередньо відповідачем.

Зупинка транспортного засобу позивача була здійснена в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», та на перехресті, що є порушенням ПДР України.

Замір швидкості проводився іншим працівником поліції, який тримав технічний прилад TRUCAM TC000676 в руках, навісу, що могло вплинути на правильність вимірювання швидкості.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмолено за необґрунтованістю.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Судом першої інстанції не було розглянуто клопотання позивача про витребування доказів, що є порушенням ч. 2 ст. 241 КАС України.

Є сумнівним правильність використання приладу TRUCAM TC000676 відповідачем, оскільки ще до початку заміру швидкості, а також весь період відео фіксації заміру швидкості - в нижньому кутку зліва незмінною залишається швидкість 86 км/год. (файл _аА000_0618_173041 на електронному носії відповідача), яка була виставлена ще до початку вимірювання швидкості та залишалася незмінною після гальмування машини позивачки.

Замір швидкості проводився працівником поліції, який тримав технічний прилад TRUCAM TC000676 в руках, навісу, що можливо вплинуло на правильність вимірювання швидкості.

Інформація про час зафіксованого відповідачем правопорушення на різних приладах фіксації суттєво різниться між собою. Має місце розбіжність часу вчинення правопорушення між: складеною відповідачем постановою, між фото і відео, що є додатками до постанови, і встановлений судом час.

З наданого відповідачем відеозапису неможливо встановити, що даний запис зроблено саме приладом TRUCAM TC000676, і що цей запис не піддавався редагуванню. Наданий відповідачем відео файл не дає інформацію про технічний прилад, який його створено.

Висновок суду першої інстанції про можливість винесення постанови без складання відповідного протоколу не відповідає вимогам КУпАП та Інструкції №1376.

Судом першої інстанції не надано оцінку зауваженням позивачки, що відповідач виніс постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності без перегляду та дослідження фото і відео під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, на які відповідач посилався як на досліджені ним докази.

Крім того, рішення суддею прийнято не в судовому засідання, а набагато пізніше, оскільки внесення його до автоматизованої системи документообігу суду відбулося вже після набрання ним чинності.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, зазначає наступне.

Фактичні обставини справи.

Постановою поліцейського взводу № 1 роти №1 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядового поліції Сугаки А.О. серії ЕАМ №2704958 від 18.06.2020 позивача визнано винною в порушенні п. 12.4 Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, в зв`язку з чим накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, є те, що 18.06.2020 о 17-48 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Seat Ibiza», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 86 км/год. у населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», при дозволеній 50 км/год. Швидкість вимірювалась за допомогою технічного приладу TRUCAM TC000676, чим порушила п. 12.4 ПДР - Порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год.).

Прийнято по справі рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядовим поліції Сугаком А.О. постанову серії ЕАМ № 2704958 від 18.06.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 винесено обґрунтовано і на законних підставах. Винуватість позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд вважає доведеною та підтвердженою матеріалами наявними у справі.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватись на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби в разі якщо водій порушив ПДР (ст. 35 Закону).

Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За правилами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона керуючи автомобілем Seat Ibiza, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась зі швидкістю 86 км/год, чим перевищила швидкість на 36 км/год, чим порушила пункт 12.4. Правил дорожнього руху України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год), відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Частина 2 статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно п. 2 Розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно порушення позивача вимог п. 12.4 ПДР України, що виразилось у порушенні правил руху шляхом перевищення встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті на 36 км/год, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було розглянуто Відповідачем на місці вчинення правопорушення, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Отже, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Щодо законності використання засобу ТruСаm, суд зазначає наступне.

TruCAM - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. TruCAM автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Матеріали справи свідчать, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки - вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam, який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12 (а.с. 39).

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки вимірювальної техніки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року № 193.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17467, виданого Державним підприємством Укрметртестстандарт від 27.11.2019 року та чинного до 27.11.2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС000676, є придатним до застосування (а.с. 40).

Таким чином, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м. до 1200 м. Діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення Правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неприйняття посилань позивача на те, що відомості, які були зафіксовані відповідачем на прилад TruCam, отримані ним із порушенням чинного законодавства, оскільки будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, позивачем надано не було.

Щодо посилання апелянта, що замір швидкості проводився працівником поліції, який тримав технічний прилад TRUCAM TC000676 в руках, навісу, що можливо вплинуло на правильність вимірювання швидкості, суд зазначає що лазерний вимірювач TRUCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу. Зазначене підтверджується листом Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року №22-38/49 (а.с 42) та інструкцією про порядок використання технічного приладу TRUCAM TC000676.

Наявні в матеріалах справи відеозаписи свідчать, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності інспектором були роз`яснені її права, вислухані пояснення та на спростування його заперечень інспектором за участі водія досліджено відповідні відеозаписи порушення.

Викладені апелянтом обставини, не є такими, що свідчать про порушення відповідачем порядку винесення оскаржуваної постанови, не вплинули та не могли вплинути на повноту і достовірність встановлення відповідачем обставин справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП внаслідок порушення пункту 12.4 ПДР є правомірним. В ході апеляційного розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови відповідача.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, тому судом апеляційної інстанції не приймаються.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги суд дійшов висновку, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи позивача викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, суд вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 вересня 2020 року у справі № 428/5292/20 - залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 вересня 2020 року у справі № 428/5292/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 10 листопада 2020 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 10 листопада 2020 року.

Головуючий І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Л.В. Ястребова