Справа № 560/2156/20
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2156/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

11 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року (місце ухвалення рішення - м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор", в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" від 20 лютого 2020 року, якою накладено на ув`язненого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги, а також вказує на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що згідно рапорту від 17.02.2020 оперуповноваженого оперативного відділу ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" капітана внутрішньої служби ОСОБА_2 було виявлено, що 17.02.2020 близько 18 год. 00 хв. під час повернення з прогулянкових двориків, ув`язнений ОСОБА_1 , 1975 р.н., який притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.4 ст. 189 КК України та утримується в камері № 44, порушив межі локалізації, а саме: потрапив в камеру № 45, чим грубо порушив Інструкцію із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються в слідчих ізоляторах ДКВГ України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №21/5 від 17.03.2015. На зроблені зауваження не реагував, висловлював своє невдоволення відносно режиму утримання.

Відповідно до акту від 18.02.2020, підписаного ст. інспектором ВСВПР підполковником внутрішньої служби Возій І.В., начальником ВСПС майором внутрішньої служби Ліщуком Р.Л. та оперуповноваженим ОВ капітаном внутрішньої служби Поліщуком А.М., ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень щодо виявленого порушення.

20.02.2020 дисциплінарною комісією ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" на чолі з начальником Сухорабом Р.С., вирішено оголосити ув`язненому ОСОБА_1 догану, про що винесено постанову про накладення дисциплінарного стягнення від 20.02.2020.

Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо вирішення спору по суті, колегія суддів враховує наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" режим у місцях попереднього ув`язнення, тобто порядок і умови тримання осіб, взятих під варту, та нагляду за ними з метою забезпечення попереднього ув`язнення, встановлюється цим Законом та іншими нормативними актами.

Основними вимогами режиму в місцях попереднього ув`язнення є ізоляція осіб, взятих під варту, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

У відповідності до Закону України "Про попереднє ув`язнення", КВК України та з метою удосконалення норм, що регламентують порядок й умови перебування осіб, які тримаються під вартою, а також окремих категорій засуджених у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, розроблені Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 (далі - Правила №1769/5)

Ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

Згідно частини 3 глави 4 Правил №1769/5 ув`язненим і засудженим забороняється, зокрема:

- порушувати правила поведінки та правила тримання під вартою;

- без дозволу персоналу СІЗО виходити з камер та інших приміщень режимних корпусів;

- перегукуватися і перестукуватися, а також встановлювати в будь-який інший спосіб зв`язок з особами, які перебувають в інших камерах, а під час прогулянки - з особами, які перебувають у сусідніх двориках.

Зі змісту рапорту від 17.02.2020 оперуповноваженого оперативного відділу ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" капітана внутрішньої служби ОСОБА_2 встановлено, що позивач 17.02.2020 знаходився в камері № 45, чим порушив вимоги частини 3 глави 4 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до глави 6 "Порядок застосування заходів заохочення і стягнення до ув`язнених і засуджених" розділу VIII Правил №1769/5, про виявлене порушення вимог режиму посадова особа СІЗО складає вмотивований рапорт, який подає на розгляд адміністрації СІЗО. Облік таких рапортів здійснюється у журналі обліку рапортів про порушення ув`язненими і засудженими встановленого режиму тримання, що зберігається у черговій частині СІЗО.

Під час призначення заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка ув`язненого чи засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення щодо суті проступку. Заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини. Не допускається застосування стягнень, що завдають ув`язненим та засудженим фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Стягнення може бути накладено у строк, що не перевищує десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, - з дня її завершення, але не пізніше ніж через шість місяців з дня вчинення проступку. Накладене стягнення виконується негайно або не пізніше одного місяця з дня його винесення.

Правом застосовувати в повному обсязі заходи заохочення і стягнення до ув`язнених та засуджених (за винятком переведення засуджених до приміщення камерного типу (одиночної камери)) користується начальник СІЗО або особа, яка виконує його обов`язки.

Перед накладенням стягнення питання про доцільність застосування стягнення до ув`язнених та засуджених вирішується на засіданні дисциплінарної комісії СІЗО, яка діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини її членів.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення ув`язненого чи засудженого та його представника, свідків, інших осіб, присутність яких є доцільною, для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності, адміністрації СІЗО, особи, яка ініціювала притягнення до відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії. Результати розгляду дисциплінарною комісією питання про доцільність застосування стягнення до засудженого оформлюються відповідним письмовим рішенням.

Про заохочення і стягнення начальник СІЗО виносить постанову про заохочення і постанову про накладення дисциплінарного стягнення.

Так, дисциплінарною комісією ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" 20.02.2020 проведено засідання, яке було повноважним. На дане засідання ОСОБА_1 запрошено, про що складено розписку та акт від 19.02.2020. Позивач на засідання дисциплінарної комісії 20.02.2020 не з`явився та пояснень не надавав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 15 Закону України "Про попереднє ув`язнення" до осіб, взятих під варту, які порушують вимоги режиму, адміністрація місця попереднього ув`язнення може застосовувати такі заходи стягнення: попередження або догану; позачергове залучення до прибирання приміщення.

20.02.2020 дисциплінарною комісією ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор", на чолі з начальником Сухорабом Р.С., ув`язненому ОСОБА_1 оголошено "Догана".

Враховуючи, що ув`язнений ОСОБА_1 , який утримується в камері № 44, порушив межі локалізації, а саме: потрапив в камеру № 45, на зроблені зауваження не відреагував, чим порушив вимоги Правила №1769/5, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність постанови начальника Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" від 20 лютого 2020 року.

Стосовно тверджень апелянта про те, що обставини, викладені у рапорті оперуповноваженого оперативного відділу А.М. Поліщука та у постанові про накладення дисциплінарного стягнення відрізняються, колегія суддів зазначає, що у даному випадку спосіб вчинення позивачем порушення режиму не спростовує самого факту вчинення такого порушення. Крім того, такі розбіжності не можуть бути підставою для скасування законної по своїй суті постанови про накладення дисциплінарного стягнення на позивача.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Незважаючи на обов`язок, встановлений частиною 2 статті 77 КАС України щодо доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, процесуальне законодавство не звільняє позивача від обов`язку доказувати ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Колегія суддів звертає увагу, що доказів на спростування доводів відповідача позивачем не надано, відповідно до акту від 18.02.2020, ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень щодо виявленого порушення, заперечень на акт не висловив, на засідання дисциплінарної комісії 20.02.2020 не з`явився та пояснень не надавав.

Водночас, твердження апелянта про те, що судом безпідставно взято до уваги як доказ фотокартку, яка знаходиться у матеріалах справи, колегія суддів оцінює критично, оскільки суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В даному випадку рішення суду першої інстанції ґрунтується не лише на даних з фотокартки, а на дослідженні усіх доказів, наявних у матеріалах справи, обставинах справи та доводах сторін у їх сукупності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позову.

У відповідності зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.