Справа № 400/1404/20
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2020 р. № 400/1404/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2
про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо несплати коштів при звільненні, визнання протиправною відмови у виплаті матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, виплати премії та надбавки за вересень 2019 року, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, премію та надбавку за вересень 2019 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон № 3551), матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, премії та надбавки за вересень 2019 року.

07.05.2020 р. відповідач подав відзив на позовну заяву (а. с. 29-35), в якому відзначив, що виплата грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки передбачена лише працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю. За іншими видами додаткових відпусток не передбачено компенсації. Позивач не оскаржив наказ про виключення зі списків особового складу військової частини. За виплатою матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік позивач з відповідним рапортом не звертався. Премія за особистий внесок у загальні результати служби та надбавка за особливості проходження служби за вересень 2019 року позивачу виплачені. Крім того, відповідач просить залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення.

19.05.2020 р. позивач подав заперечення на відзив (а. с. 41-42), де зазначив, що не згоден з позицією відповідача щодо відсутності права на отримання грошової компенсації за невикористану соціальну відпустку як учасника бойових дій. Позивач посилається на рішення суду у зразковій справі № 620/4218/18.

27.07.2020 р. відповідач подав письмові пояснення (а. с. 75-78), до яких додано витяг з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення позивачу, що доводять виплату йому премії та надбавки.

07.08.2020 р. позивач подав відзив на пояснення відповідача (а. с. 94), разом з цим 29.08.2020 р. Позивачем подана до суду заява про уточнення позивних вимог з додатками (а. с. 93-99), де позивач фактично змінює предмет позову та просить суд стягнути вирахувану ним самостійно суму в 48859,58 грн коштів які, за його думку, йому не доплатили.

Ухвалою від 10.11.2020 р. суд відмовив у прийнятті заяви про зміну предмета позову, оскільки Позивачем пропущений строк для подачі процесуальної зави про зміну предмета та/або підстав позову.

За клопотанням сторін справу розглянуто в порядку письмового провадження.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Стосовно строків звернення до суду із даними вимогами суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Так, спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260 (далі Наказ № 260), грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Тому стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежене позовною давністю. Це ж саме стосується і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, премії та надбавки за вересень 2019 року.

Отже, доводи Відповідача не заслуговують на увагу суду, та суд приходить висновку , що позовну заяву подано з дотриманням строків звернення до суду.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою від 27.09.2019 р. (а. с. 56). Має статус учасника бойових дій з 11.08.2017 р. (а. с. 13).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2019 р. № 152-РС позивача звільнено з військової служби в запас за п. 2 п.п. "а" ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2019 р. № 209 позивача виключено зі списків особового складу частини (а. с. 8).

Грошову компенсацію за невикористану соціальну відпустку як учасника бойових дій за 2017-2019 роки позивач не при звільненні не отримав.

Статтею 291 КАС України визначено особливості провадження у типовій справі, зокрема, згідно з частиною третьою цієї статті при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Оскільки дана адміністративна справа є типовою до зразкової справи № 620/4218/18, суд розглядає її з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у рішенні від 16.05.2019 р. за результатами розгляду зразкової справи.

Статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено надання учасникам бойових дій додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Визначення учасника бойових дій надає ст. 5 Закону № 3551, яким є особа, яка брала участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Право на одержання учасниками бойових дій додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік передбачено п. 12 ст. 12 Закону № 3551.

Службовий час і час відпочинку військовослужбовців регулюється ст. 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011)

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (п. 14).

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин (п. 17).

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (п. 18).

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється (п. 19).

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів (п. 21).

Визначення особливого періоду містить ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Принципом який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Отже, у порівнянні з іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, позивач мав таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Системний аналіз змісту верховенства права, вищенаведених положень законодавства дає підстави суду для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

Указом Президента України від 17.03.2014 р. № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 р. № 1126, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551, припиняється.

Відповідно до ч. 8 ст. 101 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом № 2011. Так, відповідно до ч. 14 ст. 101 Закону № 2011 у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Верховний Суд дійшов висновку, що норми Закону № 3551 не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551, за 2017-2019 роки.

Верховний Суд дійшов висновку, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано в один із таких способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Відсутність рапорту позивача про надання йому соціальної відпустки не впливає на обов`язок відповідача провести при звільненні всі необхідні розрахунки, у тому числі, виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачеві грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017 р, 2018 р., 2019 р. (14 днів * 3 роки = 42 дні) є обґрунтованими та такими, що належить задоволенню.

Однак, розрахунок суми компенсації невикористаних 42 днів додаткової відпуски входить до виключної компетенції відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині не належать задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, суд виходить з того, що відповідно до ст. 23 Закону № 2011 фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Відповідно до п. 7 розділу XXIV Наказу № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Згідно з п. 9 розділу XXIV Наказу № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

З викладеного суд дійшов висновку, що для отримання військовослужбовцем матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань необхідним є дотримання трьох умов: звернення з відповідним рапортом військовослужбовця, Наказ командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги та наявність бюджетних асигнувань.

Ані позивач, ані відповідач не надали суду доказів того, що командиром військової частини був розглянутий рапорт Позивача та був виданий Наказ про виплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2019 році.

Суд зауважує, що надання (виплата) вказаного виду матеріальної допомоги не є обов`язковим та безумовним, така виплата залежить від дискреційного волевиявлення командира частини, на розгляді якого знаходиться відповідний рапорт військовослужбовця з урахуванням наявності бюджетного фінансування.

Оскільки командир військової частини НОМЕР_1 наказ про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2019 році позивачеві не видав, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача по зобов`язання виплатити йому при звільнені суми матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2019 році є необґрунтованими та не належать задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби та надбавку за особливості проходження служби за вересень 2019 року, відповідач довів належними доказами виплату вказаних складових грошового забезпечення.

Так, з витягу з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення позивача за 2019 рік вбачається, що у вересні 2019 року позивачу нараховано надбавку та премію (а. с. 80).

У наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2019 р. № 209 вказано виплатити позивачу премію за особистий внесок у загальні результати служби та надбавку за особливості проходження служби за вересень 2019 року (а. с. 8). Надана відповідачем довідка про заробітну плату від 06.05.2020 р. № 1709 також свідчить про виплату вказаних видів грошового забезпечення (а. с. 36).

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині не належать задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
1. Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій щодо несплати коштів при звільненні, визнання протиправною відмови у виплаті матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, премії та надбавки за вересень 2019 року, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, премію та надбавку за вересень 2019 року задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 10.11.2020 р.

Суддя Н.В. Лісовська