Справа № 580/2235/20
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2020-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року справа № 580/2235/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мельникової О.М.,

представника позивача - Шепіль О.В. (за довіреністю),

представника відповідача - Лазоришин Я.Т. (за довіреністю у режимі відеоконференції),

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" (20505, Черкаська область, Катеринопільський район, смт. Єрки, вул. Героїв Майдану, 47) (далі - позивач) із позовною заявою до Офісу великих платників податків ДПС України (04119, м. Київ, вул.Дегтярівська, 11-Г) (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- № від 10.06.2020 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 1256340,00 грн та штрафні санкції на суму 628170,00 грн.;

- № від 10.06.2020 про суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту в сумі 6065456,00 грн.

Позов мотивований тим, що спірні рішення прийняті за відсутності податкового порушення. Зокрема, позивач стверджував, що правочини з його контрагентами ТОВ «Ранок 2017», ТОВ «Агріс Захід», ФГ «Плай», ТОВ «Полісся Агроінвестрой», ФГ «Агро Польове» відбувалися реально, про що свідчать наявні у нього документи бухгалтерського та податкового обліку. Крім того, висновки податкового органу про завищення податкового кредиту здійснені лише на підставі того, що контрагенти позивача не мають реальної можливості здійснювати господарські операції з огляду на відсутність основних засобів та матеріальних ресурсів. Разом з тим, такі твердження не обґрунтовано доказами, а позивач не має нести відповідальність за порушення законодавства третіми особами. Тому просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 30.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання.

25.06.2020 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказував, що спірні рішення прийнято із-за виявленого допущення позивачем податкового порушення у формі завищення податкового кредиту з ПДВ за операціями, що не мали реального характеру, з вищевказаними контрагентами. Відповідач зазначає, що вказані контрагенти позивача не мають достатніх основних засобів, матеріальних та трудових ресурсів для здійснення господарських операцій з продажу сільськогосподарської продукції. Наявних у контрагентів в оренді площ земельних ділянок недостатньо для вирощування проданого позивачу зерна, а доказів його купівлі у третіх осіб не доведено.

17.08.2020 позивач подав суду відповідь на відзив з аналогічними позову доводами.

Усною ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання, від 17.09.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті.

Дослідивши письмові докази та оцінивши заявлені доводи сторін, суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" створене як юридична особа 30.06.2004 ().

Суд встановив, що на підставі наказу від 17.04.2020 №441 та направлень від 24.04.2020 №283, від 27.04.2020 №239, від 04.05.2020 №244 службові особи відповідача здійснили документальну позапланову виїзну перевірку позивача по декларації за лютий 2020 року від 20.03.2020 № з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ, що сплачуються на рахунок платника, або у рахунок сплати грошових зобов`язань за лютий 2020 року.

За наслідками перевірки складений акт від 19.05.2020 №693/28-10-42-09/32580463 (далі - акт перевірки).

В акті зафіксовано порушення позивачем вимог пунктів п.198.1-198.6 ст.198, пунктів 200.1., 200.4. ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України), в результаті чого завищено податковий кредит по декларації з ПДВ за лютий 2020 року на суму 7321795,00 грн., що призвело до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу наступного звітного періоду на 6065456,00 грн., яка підлягає зменшенню, та суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за лютий 2020 року на 1256340,00 грн., що підлягає зменшенню.

На підставі зазначеного акту перевірки податковий орган прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 10.06.2020:

№ про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 1256340,00 грн та застосування штрафної санкції на суму 628170,00 грн.;

№ про зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 6065456,00 грн.

Для вирішення спору суд врахував норми ПК України в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з п.198.2. ст.198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень Верховний Суд у постанові від 19.07.2019 у справі №823/128/16 дійшов висновку, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства. При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Такі висновки Верховного Суду відповідно до ч.5 ст.242 КАС України обов`язкові для врахування судом першої інстанції.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст.9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах відповідно до ч.3 ст.9 Закону №996-XIV, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Частинами 4-9 ст.9 Закону №996-XIV визначено, що регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов`язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством.

Суд встановив, що 04.09.2019 позивач уклав з ТОВ "РАНОК 2017" договір поставки сільськогосподарської продукції №18448/к на поставку соняшника.

На підтвердження виконання його умов позивач надав суду видаткові накладні (том 3 а.с.29-63), товарно-транспортні накладні (том 3 а.с.88-169).

Суд врахував, що надані товарно-транспортні накладні підтверджують поставку придбаного позивачем у ТОВ "РАНОК 2017" зерна соняшника до ПрАТ «Оріль-Лідер», який виконував на користь позивача послуги приймання, сушки, очистки та зберігання зерна на підставі договору від 25.08.2015 №4728-Г.

Згідно з умовами цього договору з урахуванням додаткових угод до нього від 25.08.2016 (том 3 а.с.205), від 01.09.2017 (том 3 а.с.206) термін зберігання зерна встановлено до 01.09.2018.

Водночас, поставка зерна на підставі договору від 04.09.2019 №18448/к відбулась протягом січня-лютого 2020 року.

Таким чином, позивачем не доведено факту приймання, зберігання та використання у власній господарській діяльності придбаного у ТОВ "РАНОК 2017" товару на виконання умов вищевказаного договору поставки.

07.02.2020 позивач уклав з ФГ АГРО "ПОЛЬОВЕ" договір поставки сільськогосподарської продукції №19595/к на поставку соняшника.

На підтвердження виконання його умов позивач надав суду видаткові накладні (том 3 а.с.227-228).

Суд врахував, що вказані видаткові накладні не містять печатки позивача, як отримувача товару. Крім того вони підписані від імені позивача ОСОБА_1 без зазначення наявності довіреності на отримання товару.

Також надані позивачем товарно-транспортні накладні (том 3 а.с. 230-250, том 4 а.с.1-4) підтверджують поставку товару від ФГ АГРО "ПОЛЬОВЕ" (Одеська обл., смт Овідіополь, вул. Одеська, буд.16, оф.10) до Філії «ВК по ВК» ТОВ «Вінницька птахофабрика» (Вінницька обл., м. Ладижин, вул. Сагаєва, буд.1). Водночас, пунктом навантаження у вказаних товарно-транспортних накладних вказано - Черкаська обл., Катеринопільський р-н, смт Єрки, вул. Леніна, буд.47, що відповідає місцю реєстрації позивача згідно з даними ЄДРПОУ.

Доказів перевезення придбаного у ФГ АГРО "ПОЛЬОВЕ" товару до місця знаходження позивача суду не надано.

Позивач надав суду реєстри Філії «ВК по ВК» ТОВ «Вінницька птахофабрика» щодо надання позивачу послуг приймання, очищення та сушки зерна у лютому 2020 року (том 3 а.с.229, 232, 235, 237, 240, 245, 250), що не оформлені належним чином (без розшифровки підпису та печатки підприємства), та не відповідають вимогам первинного документа.

07.02.2020 позивач уклав з ФГ АГРО "ПОЛЬОВЕ" договір поставки сільськогосподарської продукції №19595/к на поставку соняшника.

31.08.2018 позивач уклав з ФГ "ПЛАЙ" договір поставки сільськогосподарської продукції №13816/к.

Згідно із специфікацією від 31.08.2018 №1 до цього договору контрагент позивача зобов`язується здійснити поставку соняшника у кількості 150 тон. Період (термін) поставки визначено 31.08.2020.

На підтвердження виконання його умов позивач надав суду видаткові накладні (том 2 а.с.139-144).

Суд врахував, що вказані видаткові накладні складені у період з 19.02.2020 до 29.02.2020, тобто через 1,5 року після укладення вказаного договору, що суперечить його умовам щодо періоду поставки товару у специфікації.

Крім того, надані товарно-транспортні накладні підтверджують поставку придбаного позивачем у ФГ "ПЛАЙ" зерна соняшника до ПрАТ «Оріль-Лідер», який виконував на користь позивача послуги приймання, сушки, очистки та зберігання зерна на підставі договору від 25.08.2015 №4728-Г.

Згідно з умовами цього договору з урахуванням додаткових угод до нього від 25.08.2016 (том 3 а.с.205), від 01.09.2017 (том 3 а.с.206) термін зберігання зерна встановлено до 01.09.2018.

Водночас, поставка зерна на підставі договору від 31.08.2018 №13816/к відбулась протягом лютого 2020 року.

Таким чином, позивачем не доведено факту приймання, зберігання та використання у власній господарській діяльності придбаного у ФГ "ПЛАЙ" товару на виконання умов вищевказаного договору поставки.

28.08.2019 та 24.01.2020 позивач уклав з ТОВ "ПОЛІССЯ АГРОІНВЕСТСТРОЙ" договори поставки сільськогосподарської продукції №13816/к та №19362/к відповідно на поставку соняшника.

На підтвердження виконання його умов позивач надав суду видаткові накладні (том 4 а.с.76-104) та товарно-транспортні накладні (том 4 а.с.106-189).

Суд врахував, що відповідно до специфікації №1 до договору від 24.01.2020 термін поставки соняшника у кількості 250 тон з 24.01.2020 до 29.01.2020.

Однак, поставка окремих партій товару здійснювалась після домовленого сторонами правочину терміну, зокрема, згідно з видатковими від 30.01.2020 №8, від 13.02.2020 №14, від 15.02.2020 №15, від 16.02.2020 №16, від 18.02.2020 №19, від 19.02.2020 №20, від 20.02.2020 №21, від 22.02.2020 №22, від 23.02.2020 №24, від 24.02.2020 №25, від 24.01.2020 №27.

Також позивач надав суду реєстри Філії «ВК по ВК» ТОВ «Вінницька птахофабрика» щодо надання позивачу послуг приймання, очищення та сушки зерна у січні-лютому 2020 року (том 4 а.с.106-189), що не оформлені належним чином (без розшифровки підпису та печатки підприємства), та не відповідають вимогам первинного документа.

04.07.2019 позивач уклав з ТОВ "АГРІС ЗАХІД" договір поставки продукції №17693/к. Згідно з додатком №2 до цього договору предметом поставки є ріпак.

28.08.2019 позивач уклав з ТОВ "АГРІС ЗАХІД" договір поставки продукції №18230/к. Згідно з додатком №2 до цього договору предметом поставки є соняшник.

12.02.2020 позивач уклав з ТОВ "АГРІС ЗАХІД" договір поставки продукції №19657/к. Згідно з додатком №2 до цього договору предметом поставки є соя.

03.02.2020 позивач уклав з ТОВ "АГРІС ЗАХІД" договір поставки продукції №19641/к. Згідно з додатком №2 до цього договору предметом поставки є кукурудза.

На підтвердження виконання умов вказаних договорів позивач надав суду видаткові накладні (том 5 а.с.179-209) та товарно-транспортні накладні (том 5 а.с.210-250, том 6 а.с.1-53).

Суд врахував, що відповідно до умов вищевказаних договорів з контрагентами позивача здійснювалась поставка товару власного виробництва.

Згідно з даними акту перевірки вказані контрагенти не мають у користуванні достатньої площі земельних ділянок для вирощування достатньої кількості сільськогосподарської продукції для поставки її позивачу на виконання вказаних правочинів.

Надана позивачем звітність його контрагентів щодо наявності посівних площ та кількості виробленої продукції (том 2 а.с.37-104) не спростовує вказаних висновків акту перевірки.

Доказів придбання с/г продукції контрагентами позивача у третіх осіб суду не надано.

Крім того, не надано доказів використання придбаного позивачем товару у власній господарській діяльності або подальшого його продажу.

Також відсутні документи щодо якості товару.

Отже позивач не підтвердив походження товару та саме його реалізацію.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів зміни свого майнового стану у зв`язку з вищевказаними правочинами, а отже не підтвердив правомірність формування за рахунок них відповідного розміру витрат.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами справи суд дійшов висновку, що реально господарські відносини за вказаними документами у вказаний період між позивачем та його контрагентами з урахуванням часу, місця та необхідності затрати зазначених ресурсів не відбувалися, а їх складення було направлено на отримання податкової вигоди.

Отже, позивач не довів зміну власного майнового стану, пов`язану з вищевказаними правочинами.

Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

На підставі п.198.7 ст.198 ПК України сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується шляхом: приєднання, злиття, перетворення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника у наступному періоді після підписання передавального акта відповідно до законодавства; поділу, виділення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника пропорційно до отриманої частки майна згідно з розподільчим балансом у наступному періоді після підписання розподільчого балансу відповідно до законодавства.

Таке перенесення здійснюється в разі, якщо сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується, підтверджена документальною перевіркою контролюючого органу.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, відповідно до п.200.1. ст.200 ПК України визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.2. ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Згідно з п.200.4. ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, відповідно до п.200.7. ст.200 ПК України подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктом 200.10. ст.200 ПК України визначено, що у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.200.11. ст.200 ПК України контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу. Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.

На підставі п.200.12. ст.200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат:

а) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки;

б) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);

в) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для складення акта перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату складення акта перевірки;

г) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення;

ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У випадках, передбачених підпунктами "б" і "в" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування в автоматичному режимі на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

У випадках, передбачених підпунктами "а", "г" і "ґ" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України".

У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу.

У разі виникнення у платника податку необхідності зміни напряму узгодженого бюджетного відшкодування, такий платник податку має право подати відповідну заяву до контролюючого органу, який не пізніше наступного робочого дня з дня отримання такої заяви зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Суд погоджується з доводами позивача, що підставою для виникнення права на податковий кредит є податкова накладна, а для включення сплачених сум коштів у витрати підприємства - первинний бухгалтерський документ.

Разом з тим, для вирішення спору суд врахував правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №816/1422/17, що обов`язкова для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Верховний Суд у вказаному рішення наголосив, що податкові накладні надають відповідні права платнику податків виключно за умови реального вчинення засвідченного ними правочину. Такий факт підверджується додатковими документами, як-то докази переміщення товару, його якості (відповідності або походження), зберігання, використання в господарській діяльності платника, реалізації тощо.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток (витрат) та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь - яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.

Однак, під час розгляду справи судом встановлено, що правовідносини між позивачем та вказаним контрагентами оформлені лише документально, оскільки їх реальність не підтверджується через неможливість встановити джерело погодження сільськогосподарської продукції, яка у період, що перевірявся, реалізована вищевказаними контрагентами-постачальниками, відсутність у контрагентів достатньої кількості трудових ресурсів, оборотних коштів, виробничих активів, земельних ділянок при значних обсягах реалізованої сільськогосподарської продукції тощо.

Врахувавши завдання адміністративного судочинства згідно зі ст.2 КАС України суд дійшов висновку, що при прийняті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв правомірно. Отже, позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню, а сплачений судовий збір - поверненню.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" (20505, Черкаська обл., Катеринопільський р-н, с. Єрки, вул. Героїв Майдану, буд.47, );

2) відповідач - Офіс великих платників податків ДПС (04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, буд.11 Г, ).

Повне судове рішення виготовлено 02.11.2020.

Суддя О.А. Рідзель