Справа № 440/2423/19
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 440/2423/19

касаційне провадження № К/9901/31127/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Стародуба О.П., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 (головуючий суддя: Мінаєва О.М., судді: Бегунц А.О., Макаренко Я.М.) у справі № 440/2423/19 за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

05.07.2019 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - відповідач) про визнання незаконними дій щодо обмеження розміру виплати його пенсії та зобов`язання виплатити нараховану пенсію з 01.03.2017 без обмеження її максимальним розміром з урахуванням вже виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 по справі №440/2423/19 у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснюючи позивачу нарахування та виплату пенсії з урахуванням обмеження пенсії максимальним розміром, відповідач діяв згідно із приписами закону.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 апеляційну скаргу позивача задоволено.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 скасовано.

Прийнято постанову, якою позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії відповідача щодо обмеження розміру пенсії позивачу з 05.01.2019.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачу з 05.01.2019 без обмеження її максимального розміру з врахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги в частині періоду з 01.03.2017 по 04.01.2019 залишено без розгляду.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи призначення пенсії ОСОБА_1 ще у 1990 році зазначив, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" є неправомірним.

Водночас з посиланням на пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.03.2017 по 04.01.2019 включно.

За позицією суду апеляційної інстанції, нарахування та виплату пенсії позивачу без обмеження її максимального розміру з врахуванням виплачених сум слід здійснити з 05.01.2019.

11.11.2019 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, надіслана 08.11.2019, в якій скаржник просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 і залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2019.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначив, що аналіз норм статті 2 та пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI) свідчить про те, що вони не стосуються пенсій, розмір яких перевищив максимальний розмір після призначення та перерахунку пенсії, а запроваджують обмеження щодо пенсій, які на момент їх призначення перевищують максимальний розмір пенсії, встановивши, що до моменту, коли розмір пенсії відповідатиме максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без індексації, підвищень, доплат та інших перерахунків.

На переконання скаржника, враховуючи, що пенсія позивача до набрання чинності Законом № 3668-VI (тобто станом на 01.01.2016) не перевищувала максимальний розмір пенсії та перевищила визначений законом максимальний розмір пенсії лише після її перерахунку, а саме з 2017 року, то норма пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону на позивача не поширюється.

Ухвалою Верховного Суду від 20.11.2019 відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції.

16.12.2019 від позивача на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволені вимог касаційної скарги, зазначаючи, що відповідно до пункту 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цього закону, крім того пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 № 911-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VІІ), передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

В порядку, визначеному статтею 31, пунктом 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за результатом повторного автоматизованого розподілу справи, проведеного у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 у відставку, визначений наступний склад суду: головуючий суддя: Чиркін С.М., судді: Стародуб О.П., Шарапа В.М.

Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судом, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та встановив таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку в Кременчуцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та з 24.10.1990 отримує пенсію за вислугу років як працівник льотного складу, що підтверджується інформацією зазначеною у довідці Відділу обслуговування громадян Автозаводського району в м. Кременчуці та Кременчуцького району Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №3385 від 04.07.2019 та пенсійним посвідченням №12 від 09.01.2002.

Відповідно до змісту розпорядження №819561 від 16.03.2017, рішень про перерахунок пенсії (протоколів) №61 від 25.07.2018, №61 від 12.04.2019, довідки про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії №3323, виданої Відділом обслуговування громадян Автозаводського району в м. Кременчуці та Кременчуцького району Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, 01.07.2019 Кременчуцьким ОУПФУ Полтавської області здійснено перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та враховуючи, що за наслідками перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2017 склав 13268,28 грн, з 01.07.2018 - 18162,48 грн, з 01.03.2019 - 22575,77 грн, з 01.07.2019 - 22592,52 грн, Кременчуцьким ОУПФУ Полтавської області нараховано до виплати та виплачено пенсію з 01.03.2017 по 31.12.2017 - у розмірі 10740,00 грн, з 01.08.2018 по 31.11.2018 у розмірі 14350,00 грн, з 01.12.2018 по 01.07.2019 у розмірі 14970,00 грн та 01.07.2019 року у розмірі 15640,00 грн з урахуванням максимального розміру пенсії, встановленого частиною третьою статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погодившись із нарахуванням та виплатою пенсії в обмеженому розмірі, ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про нарахування та виплату пенсії з 01.03.2017 в повному розмірі.

Листом Кременчуцького відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №8 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №251/03.11-04 від 04.07.2019 йому повідомлено, що нарахування та виплата пенсії здійснюється з урахуванням максимального розміру пенсії, встановленого частиною третьою статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Враховуючи викладену норму та встановлену законом про Державний бюджет України на відповідний рік суму прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, максимальний розмір його пенсійних виплат з 01.03.2017 становить 10740,00 грн, з 01.07.2018 -14350,00 грн, з 01.03.2019 - 14970,00 грн та з 01.07.2019 - 15640,00 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо нарахування та виплати пенсії в обмеженому розмірі протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законами України від 09.07.2003 №1058-VI "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-VI), Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418.

У відповідності до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2015 №529) пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (пункт 6 цього Порядку) і за кожний рік вислуги (у чоловіків - понад 30 років і у жінок - понад 25 років) пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії за віком. За кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктом "а" статті 13 та статтею 14 Закону, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Згідно з пунктом "в" пункту 7 Порядку у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Отже, законодавством, передбачено право позивача на перерахунок його пенсії в разі збільшення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня. Проте, відповідачем було відмовлено позивачу у здійсненні такого перерахунку із посиланням на існування законодавчого обмеження розміру призначеної йому пенсії.

В ході судового розгляду Верховним Судом встановлено, що обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом № 3668-VI.

За правилами статті 2 Закону №3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини 3 статті 85 Закону №1788-XII (в редакції Закону №3668-VI) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Водночас за приписами абзацу 2 цього пункту пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

У постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19 Верховний Суд у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зазначив, що у справах № 360/1428/17 та № 580/234/19 йдеться про застосування формально різних правових актів: Закону № 911-VIII і Закону №3668-VI, та, відповідно, різних норм матеріального права.

Водночас вказаний Закон № 911-VIII за своїм змістом не є основним (спеціальним) законом у сфері пенсійного забезпечення, а виконує функцію допоміжного закону, яким внесено зміни до різних законодавчих актів, в тому числі, введено окреме положення стосовно тимчасового обмеження пенсії з 01.01.2016 по 31.12.2016 розміром 10740 грн. до частини 3 статті 85 Закону №1788-XII.

В свою чергу, частина 3 статті 85 Закону №1788-XII, на підставі якої здійснюється нарахування та виплата пенсії позивачам у № 580/234/19 та у справі №360/1428/17, викладена в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011 (основний закон), яким і було встановлено обмеження максимального розміру пенсії, із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015.

Закон України 24.12.2015 № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" у пункті 2 Прикінцевих положень містить норму, яка передбачає, що визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Разом з тим, дана норма стосується призначення пенсій, а не їх перерахунку.

За такого правового регулювання Верховний Суд дійшов висновку, що застереження зазначені у пункті 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII з обмеження виплати максимального розміру пенсії з 1 січня 2016 року, означає, що пенсії, які призначені до 1 січня 2016 року та перевищують встановлений максимум, не можуть бути зменшені. Проте, їх перерахунок має відбуватися у відповідності до правил, передбачених абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI.

Отже згідно з абзацом першим пункту 2 розділу II "Прикінцевих та перехідних положення" Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Водночас абзацом другим пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону № 3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

Судова колегія Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Оскільки на момент набрання чинності Законом №3668-VI пенсія ОСОБА_1 не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, Верховний Суд приходить до висновку, що на позивача не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI.

Отже зміст пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19 зазначила наступне.

Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06.09.2012 №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд не знаходить у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.

Водночас норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).

Норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення Закону № 3668-VI та частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

В контексті зазначеного щодо спірного періоду, за який позивач просить здійснити йому перерахунок пенсії без застосування обмежень її максимального розміру, Суд зауважує наступне.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" № 2246-VIII від 07 грудня 2017 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2018 року становить - 1373 гривень, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" № 2629-VIII від 23 листопада 2018 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Враховуючи викладене, максимальний розмір пенсії по 31 грудня 2017 року становить 10740,00 грн, з 01 січня 2018 року - 13730,00 грн (1373 гривень х 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), з 01 липня 2018 року - 14350,00 грн (1435 гривень х 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), з 01 грудня 2018 року - 14970 гривень (1497 гривень х 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), з 01 січня 2019 року - 14970,00 грн (1497 гривень х 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), з 01 липня 2019 року - 15640,00 грн (1564 гривні х 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

За такого правового регулювання та встановлених обставин, суд першої інстанції правильно вказав, що відмова відповідача у перерахунку і виплаті пенсії позивачу без обмеження граничного розміру пенсії є законною і обґрунтованою та не призвела до зменшення розміру пенсії останнього, яку він отримував до цього. В даному випадку така відмова за своєю суттю не є звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків та скасував правильне та законне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, Верховний Суд вважає підставним посилання позивача на практику судів першої та апеляційної інстанцій, а також на правову позицію Верховного Суду у справі №360/1428/17 від якої відступила судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №580/234/19.

Згідно із статтею 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Відповідно постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 слід скасувати, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 залишити в силі.

Відшкодування судових витрат суб`єкту владних повноважень законом не передбачено.

Керуючись статтями 345, 352, 355, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 - скасувати.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

О.П. Стародуб

В.М. Шарапа