Справа № 120/3762/19-а
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 120/3762/19-а Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

позивача: ОСОБА_1

представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 957-о «Про звільнення ОСОБА_1 » від 17.10.2019;

2) поновити ОСОБА_1 в податковій міліції на посаді начальника третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби;

3) зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17.10.2019 по час поновлення на службі в податковій міліції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що звільнення позивача за п/п «а» п. 64 Положення № 114 - за віком, позбавило позивача прав, встановлених законодавством для осіб, які звільняються за станом здоров`я.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано суду апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, оскільки режим працівника - лікарняний, відпустка або робочий режим, в якому останній перебуває під час проходження ВЛК, законодавством не регламентований. Отже, вважає висновок суду першої інстанції щодо припинення позивачем проходження ВЛК через вихід на роботу, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. Відмова від медичного огляду може бути оформлена рапортом цієї особи чи відповідним актом ВЛК.

Зазначає, що суд першої інстанції за відсутності відповідного інформування військово-лікарської комісії МВС про відмову позивача від проходження ВЛК, зробив неправомірний висновок про припинення проходження позивачем військово-лікарської комісії.

Судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що звільнення позивача згідно із оскаржуваним наказом від 17.10.2019 р. № 957-0, проведено аналогічно звільненню за наказом від 23.05.2019 р. № 805-0, який є скасованим в судовому порядку, тобто без врахування факту направлення позивача відповідачем для проходження ВЛК та факту проходження позивачем ВЛК.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Позивач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, полковник податкової міліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчив Горьківську вищу школу МВС СССР у 1989 році. Граничний вік перебування на службі настав 26.05.2013.

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 26 жовтня 2016 року №241-о «По особовому складу», полковника податкової міліції ОСОБА_1 відряджено для подальшого проходження служби у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з 27.10.2016 року.

Згідно з наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 15 грудня 2016 року № 973-о «По особовому складу податкової міліції», полковника податкової міліції ОСОБА_1 призначено на посаду начальника третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з 15.12.2016 року.

Наказом Державної фіскальної служби України від 23 грудня 2016 року №2086-о «По особовому складу» останньому продовжено строк служби в податковій міліції понад граничний вік на строк до 26 травня 2018 року.

Надалі погоджений пакет документів, щодо продовження строку перебування на службі, від позивача не надходив та погоджений рапорт про проходження ВЛК позивач не подавав.

Питання продовження строку перебування на службі понад граничний вік було розглянуто на Атестаційній комісії Офісу ВПП ДФС (протокол від 18.10.2018 № 29). Згідно протоколу прийнято рішення - звільнити позивача з посади та органів податкової міліції за п/п. "а" п. 64 (за віком) відповідно до Положення, після виходу останнього з лікарняного.

У цьому рішенні Атестаційної комісії звернута увага на те, що працівник характеризується неналежним виконанням покладених на нього службових обов`язків у зв`язку з чим оголошено догану згідно наказу від 30.07.2018 № 1406.

Також враховано, що ОСОБА_1 досяг граничного віку перебування на службі. На час засідання Атестаційної комісії рапорт на продовження служби понад граничний вік не подано. Відтак, прийнято вищезгадане рішення.

Вказане рішення позивачем не оскаржувалось та не скасовано.

Надалі, погоджений рапорт позивача та подання на звільнення з посади та податковій міліції у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі позивач подав до управління по роботі з персоналом 27.11.2018 з визначеною датою звільнення 07.12.2018.

У рапорті зазначено про відмову від проходження ВЛК.

Позивач просив звільнити його у запас Збройних Сил України з направленням на військовий облік.

Під час розгляду справи не надано будь-яких документально підтверджених відомостей про відкликання цього рапорту позивачем. Позивачем також не зазначалося, що на нього здійснювався тиск у зв`язку з поданням вищезгаданого рапорту.

У поданні на звільнення, крім іншого, зазначено, що позивач під час служби зарекомендував себе неналежним виконанням покладених на нього службових обов`язків за що йому оголошено догану згідно наказу від 30.07.2018 № 1406.

В контексті останнього судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 18.12.2019 року у справі № 826/13999/18, яке набрало законної сили 21.05.2020, у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наведеного вище наказу про оголошення догани - відмовлено.

Між тим, у вищезгаданому поданні також зазначається, що позивач неодноразово порушував виконавську та службову дисципліну, у т.ч. - мало місце невиконання доручень згідно вхідної кореспонденції за 2017 та січень - травень 2018, відсутні результати роботи по основних оперативно-службової діяльності протягом 2018.

Однак, з 05.12.2018 по 16.04.2019 позивач перебував на стаціонарному і амбулаторному лікуванні.

Відповідно до службової записки начальника управління від 10.12.2018 № 74914/28-10-21-13-01 дата звільнення позивача була визначена після закінчення тимчасової непрацездатності.

На підставі рапорту позивача від 19.04.2019 про направлення на ВЛК з метою визначення придатності для подальшої служби у податковій міліції (з 22.04.2019), позивачу було надано направлення на військово-лікарську комісію (ВЛК) від 26.04.2019 № 21548/10/28-10-04-03-17 для встановлення придатності до служби на посаді начальника третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу ВПП у зв`язку з тривалою хворобою та погіршенням стану здоров`я, станом на 02.05.2019 вислуга років в податковій міліції ДФС України складає 36 років 08 місяців 02 дні.

Однак, на запис Офісу від 17.05.2019 № 635/14/28-10-21-13-01 надійшов лист від 06.06.2019 № 33/22-456 ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Вінницькій області" (вх. № 10741/9 від 11.06.2019), де було зазначено (т.2, а.с. 28), що ОСОБА_1 розпочав проходження ВЛК з 02.05.2019 по 15.05.2019 та пройшов огляд у лікаря-терапевта ВЛК 20.05.2019. Станом на 05.06.2019 проходження ВЛК ОСОБА_1 не було завершено і фактом виходу на роботу останнього, проходження ВЛК було припинено.

Згідно Табелю обліку робочого часу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби (т.2, а.с. 29), полковник податкової міліції ОСОБА_1 з 16.05.2019 року по день звільнення 23.05.2019 перебував на робочому місці.

На підставі, рапорту в.о. начальника міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 21 травня 2019 року №33446/28-10-21-13-01 та подання на звільнення ОСОБА_1 , наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби виніс наказ від 23.05.2019р. № 508-о "Про звільнення ОСОБА_1 " - полковника податкової міліції ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції у Запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 підпунктом „а" (за віком), відповідно "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року № 114.

Надалі, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.10.2019 у справі № 120/2007/19-а про скасування вищезгаданого наказу, ОСОБА_1 був поновлений на посаді з 25.05.2019 відповідно до наказу від 16.10.2019 № 954-о (т.2, а.с. 35).

Слід додати, що до цього 11.10.2019 до Офісу ВВП було подано "адвокатський запит", який однак, не містив будь-яких запитань, але слугував супровідним листом для направлення, зокрема, рапорту позивача про надання відпустки у зв`язку із необхідністю проведення лікування.

У відповіді від 18.10.2019 (т.2, а.с. 22 - 23) заявника, крім власне повідомлення про поновлення на посаді, додатково повідомлено, що попереднім наказом від 23.05.2019 № 508-о позивачу проведено компенсацію за невикористану відпустку, в т.ч. за 2018 - 45 діб, що спростовує доводи позивача відносно відмови у наданні відпустки.

У той же час, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі ОСОБА_1 , враховуючи положення ст. 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", п/п. "а" п. 64 Положення № 114, на підставі рапорту першого заступника начальника міжрегіонального оперативного управління полковника Гурова Д.В. від 17.10.2019, подання про звільнення з посади та податкової міліції, наказом Офісу ВПП ДФС від 17.10.2019 № 2019 - полковника податкової міліції ОСОБА_1 18.10.2019 було звільнено за п/п "а" п. 64 Положення № 114 ("за віком") у запас ЗСУ (з постановкою на військовий облік).

Наказ видано відповідно до ст. 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі також Закон 2232-XII), постанови КМУ від 30.10.1998 № 1716, постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 та постанови КМУ від 29.07.1991 № 114, що спростовує доводи позивача відносно відсутності посилання у спірному наказі на Порядок № 114.

Визначено невикористані відпустки: у 2019 пропорційно часу служби - 18,75 діб. Вирішено провести виплати усіх сум, належних при звільненні від Офісу ВП, направити позивача для зарахування на військовий облік за місцем проживання. Таким чином, позивача було фінансово розраховано.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не заперечується досягнення граничного віку перебування на службі, чинність вищезгаданого рішення Атестаційної комісії, те, що рапорт від рапорт позивача від 27.11.2018, в якому він просив звільнити його у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі, в якому зазначав про відмову від проходження ВЛК та просив звільнити його у запас Збройних Сил України з направленням на військовий облік, позивачем не відкликався.

Доводи позивача в обґрунтування позову по суті зводяться лише до того, що його було звільнено за п/п. "а" п. 64 (за віком) відповідно до Положення № 114 без висновку ВЛК, наявність якого б зумовлювала можливість звільнення у відставку на більш прийнятних для позивача умовах соціального забезпечення (т.1, а.с. 5; п. 2.1. позову).

Відмовляючи і задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач діяв відповідно до умов застосування пунктів 7, 8, п/п. "а" п. 64 Положення № 114 та не мав правових підстав для застосування п. 65 Положення № 114. Наказ прийнятий з дотриманням вимог щодо звільнення у запас ЗСУ (з постановкою на військовий облік), що враховує положення частини четвертої та пункту 2 частини третьої статті 28 Закону N 2232-XII відносно граничного віку перебування на військовому обліку для осіб, які мають спеціальне звання полковника податкової міліції (старший офіцерський склад).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, у складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції.

Згідно з п. 353.1 ст. 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року № 1716 "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги" встановлено, що особи начальницького складу податкової міліції, до яких було віднесено і позивача, проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженим постановою КМ України № 114 від 29 липня 1991 (далі - Положення № 114).

Відповідно до п. 2 Положення № 114 особам, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ, присвоюються спеціальні звання, зокрема, полковник міліції, яке відноситься до старшого начальницького складу.

Приписами п. 7 Положення № 114 встановлений граничний вік перебування на службі, у даному випадку, для позивача, який мав звання полковника податкової міліції - 50 років.

За правилами п. 8 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.

Пунктом 64 "а" Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення.

У даному випадку, граничний вік перебування на службі настав 26.05.2013.

Наказом від 23 грудня 2016 року №2086-о позивачу продовжено строк служби в податковій міліції понад граничний вік до 26.05.2018 року.

Станом на дату звільнення вік позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) складав 56 років.

Відтак, враховуючи вищевикладене, на час видання наказу були досягнуті умови для його прийняття - досягнення позивачем граничного віку перебування на службі.

При цьому, відсутній рапорт про продовження перебування на службі ще раз понад граничний термін.

У свою чергу наявний добровільно складений позивачем рапорт позивача від 27.11.2018 з проханням про його звільнення на підставі п/п. "а" п. 64 Положення № 114 у запас ЗСУ з постановкою на військовий облік, про відмову від проходження ВЛК, який до цього часу не відкликаний позивачем. Більш того, не є скасованим вищезгадане рішення Атестаційної комісії щодо звільнення позивача за п/п. "а" п. 64 Положення № 114.

Що стосується заперечень позивача відносно звільнення у запас ЗСУ (з постановкою на військовий облік) та посилання при цьому на п. 65 Положення № 114 щодо звільнення зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби, суд першої інстанції зазначив, що у матеріалах справи відсутній висновок ВЛК, прийнятий до видання оскаржуваного наказу, що виключає застосування наведених положень п. 65 Положення № 114 в аспекті, в якому цей пункт згадується у позові.

Під час розгляду справи не встановлено створення з боку Офісу ВПП позивачу перешкод у проходженні ВЛК. Вказаної обставини не було доведено позивачем під час апеляційного розгляду справи.

В судовому засіданні позивач пояснив, що за власним бажанням припинив проходження лікарів на ВЛК.

Більш того, за матеріалами справи вбачається, що позивач раніше направлявся відповідачем для проходження ВЛК, однак, як вбачається з довідки медичної установи, проходження ОСОБА_1 ВЛК не було завершено по суті - за його ініціативою і за фактом виходу на роботу останнього, проходження ВЛК було припинено з чого можна дійти висновку, що не проходження ВЛК пов`язано із власним рішенням позивача, його волею, чим по суті створювались штучні передумови для виникнення обставин оскарження звільнення на підставі п/п. "а" п. 64 Положення № 114 через відсутність висновку ВЛК.

У той же час, відсутність рішення ВЛК на момент прийняття спірного наказу унеможливило застосування до позивача правил п. 65 Положення № 114.

Під час розгляду справи позивачем не надано документально підтверджених відомостей щодо поважності причин припинення проходження ВЛК.

Відтак, враховуючи вищенаведене судом не встановлено порушень з боку відповідача прав та/чи інтересів позивача у зв`язку з прийняттям спірного наказу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач діяв відповідно до умов застосування пунктів 7, 8, п/п. "а" п. 64 Положення № 114 та не мав правових підстав для застосування п. 65 Положення № 114. Наказ прийнятий з дотриманням вимог щодо звільнення у запас ЗСУ (з постановкою на військовий облік), що враховує положення частини четвертої та пункту 2 частини третьої статті 28 Закону N 2232-XII відносно граничного віку перебування на військовому обліку для осіб, які мають спеціальне звання полковника податкової міліції (старший офіцерський склад).

Що стосується доводів позивача відносно ненадання відпустки за 2018 рік для лікування, суд першої інстанції вірно зазначив, що дії чи бездіяльність відповідача відносно наведеного не є предметом оскарження у даній справі. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не відмовляв у наданні відпустки, а повідомив, що за попереднім наказом позивачу виплачена компенсація за невикористані дні відпустки за 2018, що не спростовано позивачем під час розгляду справи. Більш того, в силу п. 58 Положення № 114 відпустка через хворобу надається особам рядового і начальницького складу на підставі висновків військово-лікарської комісії. Однак, рапорт (т.1, а.с. 21) не супроводжується жодними медичними рекомендаціями, медичною документацією. Таким чином, вказані обставини жодним чином не впливають на оцінку правомірності спірного наказу про звільнення та не свідчать про його протиправність.

Водночас, судом не встановлено юридично значимих та суттєвих порушень відповідачем процедури, які б давали підстави для визнання спірного наказу протиправним. Колегія суддів погоджується із такими висновками

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що позивачем отримано відзив на позовну заяву, який не містив жодного із зазначених в додатку до відзиву документів, оскільки вказаний факт не підтверджується матеріалами справи. Так, в матеріалах справи наявний фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» про відправлення відзиву із додатками позивачу.

Позивач вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що звільнення позивача за наказом від 17.10.2019 р. № 957-0 проведено аналогічно звільненню за наказом від 23.05.2019 р. № 508-0, який було скасовано рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.10.2019 р. у справі № 120/2007/19-а, залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020 р. Вказаним рішенням суду було поновлено позивача на службі.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 7 ст. 78 КАС України, правова оцінка надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Дійсно, у справі № 120/2007/19-а за позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії, суд приймаючи рішення про задоволення позову виходив із того, що позивач у протиправний спосіб був звільнений з посади, внаслідок чого були порушенні його конституційні права. Зокрема судом встановлено, що всупереч Порядку №9 від 15.06.2017 р., лише на підстави погодженого рапорту, який написано в.о. начальника міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників Гуровим Д. від 21.05.2019 р. за № 33446/28-10-21-13-01, в якому він просить звільнити за віком згідно до п. 64 п.п. «а» Положення ОСОБА_1 з 24 травня 2019 року, було винесено подання про звільнення з посади ОСОБА_1 . На переконання суду, оскаржуваний наказ від 23.05.2019 року № 508-о, винесений передчасно та з порушенням процедури, яка передбачена Положенням № 114. Також, зазначеним наказом, відповідач протиправно позбавив позивача можливості звільнення зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) - через хворобу та скористатись пільгами та соціальними виплатами, передбаченими для такого виду звільнення. Тобто, відповідач, протиправно, не надавши позивачу відпустки, звільнив його з посади за віком без отримання висновків ВЛК щодо стану здоров`я позивача.

В той же час, встановлені вище вказаним судовим рішенням обставини не можуть бути для суду преюдиційними, оскільки в даній справі оскаржується інший наказ про звільнення позивача та підлягають встановленню інші обставини, які призвели до прийняття такого рішення та відповідно порядок його звільнення. З матеріалів справи вбачається, що до 18.10.2019 р. позивачем не було пройдено ВЛК та не отримано висновку, хоча позивач раніше направлявся відповідачем для проходження ВЛК, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що непроходження ВЛК пов`язано із власним рішенням позивача, його волею, чим по суті створювались штучні передумови для виникнення обставин оскарження звільнення на підставі п/п. "а" п. 64 Положення № 114 через відсутність висновку ВЛК. Тобто позивачем не надано жодних доказів поважності неможливості отримати висновок ВЛК в період з 25.05.2019 р. по 18.10.2019 р.

Колегія суддів враховує, що такого висновку не надано і під час розгляду справи як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що спірний наказ є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 257, 260, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

М.І. Кобаль

Повний текст постанови виготовлено 04.11.2020 р.