Справа № 643/9242/20
Суддя: Новіченко Н. В.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/9242/20
Провадження № 2-а/643/225/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2020

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бабельник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до 1. Інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області капітана

поліції 4 батальйону 2 роти Чернова Олексія Олександровича

2. Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по адміністративній справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову ЕАМ № 2622423 від 02.06.2020, винесену поліцейським Управління патрульної поліції в Харківській області капітаном поліції інспектором Черновим Олексієм Олександровичем про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити провадження у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 02 червня 2020 року він рухався у напрямку «Аеропорт» по вул. Одеська у м. Харкові. Не перетинаючи вул. Одеську він здійснив розворот на 180 градусів і зупинився на протилежній стороні проспекту Гагаріна перед патрульним автомобілем поліції. До нього підійшов патрульний та повідомив, що він порушив вимоги знаку 3.34 Правил дорожнього руху, після чого було винесено постанову серії ЕАМ № 2622423 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255, 00 грн. З постановою позивач не згоден, оскільки вважає, що правила дорожнього руху він не порушував, а знак встановлений таким чином, що при розвороті його взагалі неможливо побачити. Крім того, позивач вважає, що при винесенні постанови була порушена процедура розгляду справи, оскільки йому було необґрунтовано відмовлено у двох клопотаннях, а саме про відкладення розгляду справи та надання правової допомоги.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.06.2020 року справу залишено без руху.

26.06.2020 року вказані недоліки позивачем були усунені.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.06.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доданих на його обґрунтування доказів. Крім того, було роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалу про відкриття провадження та копію позову з додатками відповідач отримав 08.07.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, відповідач вказаним правом не скористався, відзив на позовну заяву, а також докази правомірності оскаржуваної постанови, суду не надав.

Розпорядженням Керівника апарату Московського районного суду м. Харкова № 01-08/604 від 10.08.2020 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи № 643/9242/20 (провадження № 2а/643/225/20), у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 внаслідок подання заяви про відставку.

Після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі п. 2.3.49 та п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, справу № 643/9242/20 (провадження № 2а/643/225/20) передано на розгляд судді Новіченко Н.В.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова 12.08.2020 року справу прийнято до свого провадження, подальший розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи призначено на 20.08.2020 р.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 року залучено у якості співвідповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, надано десятиденний строк, з дня отримання ухвали, надати відзив на позовну заяву та додані на його обґрунтування докази.

Дану ухвалу та позов з додатками Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції отримало 07.10.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач вказаним правом не скористався, відзив на позовну заяву, а також докази правомірності оскаржуваної постанови, суду не надав.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання 05.11.2020 року, не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, просив вирішити питання про повернення судового збору.

Відповідачі, у судове засідання 05.11.2020 року, не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (абз. 2 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України).

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Так, суд, надаючи правову оцінку спірній постанові та оцінюючи зміст обґрунтування складу адміністративного правопорушення, викладеного в оскаржуваній постанові, а також дослідивши наявні докази в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2622423 від 02.06.2020 року, винесеної інспектором капітаном поліції 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Черновим О.О. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 255, 00 грн.

В оскаржуваній постанові вказується, що 02.06.2020 року о 12 год. 09 хв. у м. Харкові по пр. Гагаріна, 240-А водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4. В. Правил дорожнього руху.

Судом досліджено СD-диск, наданий позивачем, на якому містяться чотири відеофайли. Один із відеозаписів, зроблений відеореєстратором працівників поліції та відображає процедуру оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, інші - зроблені позивачем. Зазначені відеозаписи не містять даних щодо вчинення позивачем вказаного вище адміністративного правопорушення.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом «в» пункту 8.4 Правил дорожнього руху визначено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до пункту 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху, дорожній знак «Зупинку заборонено» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Положеннями ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг у виді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час виникнення спірних правовідносин становить 255, 00 грн., або 50 штрафних балів.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію", поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції та Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема Кодексу України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення про порушення Правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 251, 252, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа), розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, в тому числі надає оцінку зібраним доказам.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, в оскаржуваній постанові, в графі «до постанови додається» зазначено «відео БК АХ 1930». Водночас відеозапису, яким би було зафіксовано порушення ОСОБА_1 пункту 3.34 Розділу 33 Правил дорожнього руху (у випадку його вчинення), відповідачами суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі в судове засідання не з`явилися, будь-яких доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові не надали не спростували твердження позивача, в частині того, що він не порушував п. 8.4.В. Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1, абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

При цьому, суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень КУпАП, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 року у справі № 712/12830/16-а.

Будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідачами в порушення вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України до суду не надано.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Недотримання відповідачем процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, ст. ст. 278, 279 КУпАП, тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови з огляду на ненадання доказів, які б у достатній мірі і беззаперечно свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та є підставою для скасування оскаржуваної постанови інспектора поліції.

Суд наголошує про наявність процесуального обов`язку відповідачів, передбаченого частиною 2 статті 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Дана позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 524/6159/16-а.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 порушення пункту 3.34 Розділу 33 Правил дорожнього руху не доведено.

Крім того, згідно зі ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи інші доводи сторін, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1, 7 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи правову позицію, викладену 18 березня 2020 року в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17, у зв`язку з задоволенням позову, з УПП в Харківській області ДПП слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 420, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 9, 72, 77, 242, 243-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області капітана поліції 4 батальйону 2 роти Чернова Олексія Олександровича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по адміністративній справі задовольнити.

2. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ЕАМ № 2622423 від 02.06.2020 року, за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 .

3. Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

5. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

7. Відповідачі:

1. Інспектор Управління патрульної поліції в Харківській області капітан поліції 4 батальйону 2 роти Чернов Олексій Олександрович (м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315-А).

2. Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315-А).

Повне рішення складено 05.11.2020 року.

Суддя Н.В. Новіченко