Справа № 473/3672/20
Суддя: Ротар М. М.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/3672/20
РІШЕННЯ
іменем України

"06" листопада 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Ротар М.М.

при секретарі судового засідання Феняк А.В.

за участю перекладача Уллах Ірфан (в режимі відеоконференції за допомогою програми «EASYCON»)

учасники справи:

представник Військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Зуєв О.В. (в режимі відеоконференції за допомогою програми «EASYCON»)

громадянин ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції з ДУ «Миколаївській ПТПІ),

представника відповідача адвоката Бачинський Я.Л. ( в режимі відео конференції з Луцьким міськрайонним судом Волинської області)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Республіки Союзу ОСОБА_2 27 липня 2001 року про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі території України

встановив

30 жовтня 2020 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом звернувся представник Військової частини НОМЕР_1 Західного Регіонального Управління Державної Прикордонної Служби України до громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі території України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про відсутність у відповідача документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України. 08 травня 2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення про затримання громадянина ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців.

В зв`язку з чим відповідач був поміщений до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Посилаючись на те, що шестимісячний строк затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні закінчується, однак наявні умови за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме не отримання документів, необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення за межі території України, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року було відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду.

Представник позивача взяв участь в режимі відеоконференції, позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач Ділу Міа в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позову. Від його представника адвоката Бачинського Я.Л. надійшов відзив, в якому представник відповідача зазначає, що подальше затримання відповідача призведе до порушення його прав та вимог закону.

За період затримання відповідач надав позивачу усю необхідну інформацію для його ідентифікації, що свідчить про його співпрацю з компетентними органами України. Зі свого боку ВЧ НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України необхідні дії для своєчасної ідентифікації відповідача з належною ретельністю не здійснила. Враховуючи вказані обставини, відповідач вважав, що підстави для продовження строку його затримання відсутні.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 07 травня 2020 року о 15 год. 50 хв., відповідач був прийнятий на територію України в ході прикордонно-представницької зустрічі в ППр «Ужгород» ВПС «Ужгород» в порядку угоди про реадмісію осіб, який незаконно перетнув державний кордон в складі групи осіб із України в Словацьку Республіку на напрямку 7 прикордонного знаку ділянки відповідальності ВІПС «Стужиця» ВПС «Великий Березний» та був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки.

08 травня 2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення про затримання громадянина ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2020 року у справі №308/4451/20 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_3 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

З матеріалів справи вбачається, що Чопський прикордонний загін неодноразово звертався до Департаменту консульської служби МЗС України з метою сприяння в ідентифікації та документуванні відповідача звернення від 02 жовтня 2020 року за вих. №21/1075 (з додатком у вигляді звернення (англійською мовою) до Посольства Народної Республіки Союзу М`янми в Польщі від 02 жовтня 2020 року за вих. №21/1075/1), звернення від 30 липня 2020 року за вих. №21/704 (з додатком у вигляді звернення (англійською мовою) до Посольства Народної Республіки Союзу М`янми в Польщі від 02 жовтня 2020 року за вих. №21/701/1), направлено матеріали до Департаменту консульської служби МЗС України від 12 травня 2020 року №21/415, звернення до посольства України в Російській Федерації від 06.07.2020 року №71 ВКЗ/6111-500-43726, проте не отримав відповіді на свої звернення.

Аналізуючи вимоги та заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.ч. 11, 12 ст. 289 КАС України).

Отже, стаття 289 КАС України передбачає, що позов про затримання іноземця або особи без громадянства, в тому числі і про продовження строку затримання, може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов`язковим забезпеченням примусового видворення з України.

Подібну правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №522/960/18, від 27 листопада 2018 року у справі №754/2203/17, висновки якого враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Таким чином, зверненню позивача з позовом про затримання іноземця з метою його ідентифікації та (або) забезпечення видворення (продовження строку затримання) повинно передувати попереднє звернення до суду з позовом про примусове видворення.

Водночас, згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Таким чином, позивачем не дотримано процедури, за якою може бути обмежене право на свободу та особисту недоторканність іноземця, що нелегально перебуває на території України, шляхом продовження строку затримання з метою його ідентифікації та (або) забезпечення видворення, а саме, не здійснено попереднього звернення до суду з позовом про примусове видворення відповідача, що не заперечувалося представником позивача в судовому засіданні.

Разом з тим, згідно ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити, одночасну наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження. Вказані фактори можуть бути підставами для продовження строку затримання іноземця лише тоді, коли вони існують в сукупності (одночасно).

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VI «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 , пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Судом встановлено, що позивачем вжито заходи для забезпечення ідентифікації та документування відповідача шляхом надіслання відповідних запитів до Департаменту консульської служби МЗС України, проте відповідь на вказані звернення не надійшла.

Однак в судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Ділу Міа надав усю необхідну інформацію про себе та жодним чином не перешкоджав процедурі його ідентифікації. Крім цього з листів, які направлялися в Департамент консульської служби МЗС вбачається, що відповідач надавав згоду на обробку персональних даних, дактилокарту, а також фотокартки, що свідчить про те, що відповідач співпрацює з міграційними службами під час процедури ідентифікації.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

За встановлених обставин, суд вважає, що стороною позивача не доведено обставин, які є підставами для продовження строку затримання ОСОБА_3 , а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Тому, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 289 КАС України, суд

ухвалив

в задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Республіки Союзу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі території України відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар