Справа № 260/2752/20
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2020 року м. Ужгород№ 260/2752/20
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким просить суд:

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області закінчити виконавче провадження №62307732 з виконання виконавчого листа № 260/852/19 виданого 04.06.2020р. Закарпатським окружним адміністративним судом, у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження;

- скасувати постанову про накладення штрафу від 21.07.2020 року у виконавчому провадженні № 62307732.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання судового рішення ліквідаційною комісією Управління МВС України в Закарпатській області оформлено та подано до Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 , а саме: подання про призначення пенсії від 22.06.2020 року, заява про призначення пенсії від 23.02.2018 року, заява про виготовлення пенсійного посвідчення від 23.02.2018 року, заява від 23.02.2018 року, заява-зобов`язання від 23.02.2018 року, копія паспорту, копія платника податку, наказ УМВС України в Закарпатській області від 01.02.2018р. № 19 о/с, наказ УМВС України в Закарпатській області від 01.02.2018р. № 20 о/с, наказ УМВС України в Закарпатській області від 20.02.2018р. № 36 о/с, копія рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від.08.01.2020 p., грошовий атестат, довідка про ДВГЗ, копія трудової книжки, копія військового квитка.

Тобто, на виконання рішення суду, Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області оформлено та подано документи ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років для їх розгляду та призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та її перерахунок відповідно до ч.3 ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» звільнених з військової служби з органів внутрішніх справ у відставку (із зняттям з військового обліку) за п.65 «а» (за віком) з 20.02.2018 року за посадою заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області - начальника слідчого управління наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області № 36 о/с від 20.02.2018 року.

У зв`язку з чим вказує, що ліквідаційна комісія УМВС України в Закарпатській області оформила та подала всі необхідні документи для призначення пенсії ОСОБА_1 з 20.02.2018 року, чим виконала судове рішення у повному обсязі, відтак, виконавче провадження №62307732 підлягає закінченню у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі до винесення постанови про накладення штрафу, яка є незаконною та підлягає скасуванню.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог та зазначає, що Головний управлінням пенсійного фонду України в Закарпатській області листом від 16.07.2020р. було повідомлено старшого державного виконавця, що 26.06.2020р. від Управління МВС надійшли матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 , однак документів для перерахунку пенсії управлінням не надавалися.

Відтак, представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів обґрунтованість заявлених позовних вимог та не спростував правомірність постанови про накладення штрафу.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконаним у відділу примусовою виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №62307732, з примусового виконання виконавчого листа №260/852/19 від 04.06.2020р. виданого Закарпатським окружним адміністративним судом, про: «Зобов`язати Управління міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області оформити та подати документи ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років для їх розгляду і призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та її перерахунок відповідно до ч.3 ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як звільненому зі служби з органів внутрішніх справ у відставку (із зняттям з військового обліку) за п. 05 "а" (за віком) з 20.02.2018 року за посадою заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області - начальника слідчого управління наказом У правління міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області №36 о/с від 20.02.2018 року».

10 червня 2020р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень, винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №62307732.

22 червня 2020 року Ліквідаційною комісією Управління МВС України в Закарпатській області оформлено та подано до Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 , а саме: подання про призначення пенсії від 22.06.2020 року, заява про призначення пенсії від 23.02.2018 року, заява про виготовлення пенсійного посвідчення від 23.02.2018 року, заява від 23.02.2018 року, заява-зобов`язання від 23.02.2018 року, копія паспорту, копія платника податку, наказ УМВС України в Закарпатській області від 01.02.2018 № 19 о/с, наказ УМВС України в Закарпатській області від 01.02.2018 № 20 о/с, наказ УМВС України в Закарпатській області від 20.02.2018 № 36 о/с, копія рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від.08.01.2020 p., грошовий атестат, довідка про ДВГЗ, копія трудової книжки, копія військового квитка.

08 липня 2020 року старшим державним виконавцем надіслано запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про надання інформацію, щодо надання Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області Головному управлінню Пенсійною фонду України в Закарпатській області документів ОСОБА_1 для призначення та перерахунку пенсії.

16 липня 2020 року Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області листом було повідомлено старшого державного виконавця, що 26.06.2020р. від Управління МВС надійшли матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 , однак документів для перерахунку пенсії управлінням не надавалися.

В подальшому, 21 липня 2020 року старшим державним виконавцем було винесено Постанову про накладення штрафу на позивача, у зв`язку із невиконанням рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.1-2 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України №1404- VIII від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження».

Так статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.1, 2 ст.15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону №1404-VIII встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно положень ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно зі ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Як вже було встановлено судом, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року №260/852/19 було зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області оформити та подати документи ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років для їх розгляду і призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, а також для перерахунку призначеної пенсії.

Згідно інформації, яка була надана ГУПФ України у Закарпатській області, на вимогу державного виконавця, Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області не було надано документів для перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Суд констатує про невиконання рішення суду від 08.01.2020 року по справі №260/852/19 у визначений державним виконавцем строк, у зв`язку з чим відповідачем правомірно у відповідності до ч.2 ст. ст.63 Закону №1404-VIII винесено оскаржувану постанову.

Відтак, відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження №62307732 у зв`язку з його фактичним виконанням у повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд зазначає, що 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень ст.9 Конституції України.

За змістом ст.32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - «Конвенція») людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення. Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене ст.6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції докладено всіх необхідних і передбачених законодавством України дій на виконання рішення суду, зокрема, накладення на боржника штрафу, а відтак у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк