Справа № 360/617/20
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року справа №360/617/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача Алексєєва О.І., представника відповідача Давидової О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 р. (у повному обсязі складено 14 липня 2020 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/617/20 (головуючий І інстанції суддя К.О. Пляшкова) за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання протиправним та скасування повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 10.02.2020 звернулась до суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (далі - відповідач), в якій, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила:

1) визнати протиправним та скасувати повідомлення відповідача про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 16 січня 2020 року № 0194;

2) зобов`язати відповідача повторно розглянути пакет документів, що наданий 16 січня 2020 року громадянкою Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для обміну посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням правових висновків суду;

3) стягнути з Держави Україна в особі УДМСУ в Луганській області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.;

4) стягнути на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань УДМСУ в Луганській області;

5) стягнути на користь представника позивача суму судового збору у розмірі 3153,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань УДМСУ в Луганській області (т. 2 а.с. 59-63).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 року у справі № 360/617/20 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано повідомлення Управління Державної міграційної служби в Луганській області від 16 січня 2020 року № 0194 про відмову в прийнятті (розгляді) документів.

Зобов`язано Управління Державної міграційної служби в Луганській області повторно розглянути пакет документів, поданий 16 січня 2020 року громадянкою Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для обміну посвідки на тимчасове проживання з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (т.2 а.с. 181-185).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування повідомлення УДМС в Луганській області від 16.01.2020 року про відмову в прийнятті (розгляді) документів та в частині зобов`язання УДМС в Луганській області повторно розглянути пакет документів, поданий гр. Індії ОСОБА_1 для обміну посвідки на тимчасове проживання з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийняти нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволених позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що Законом про Єдиний державний демографічний реєстр не передбачено такої процедури як продовження терміну дії документа, а тільки обмін у зв`язку з закінченням строку дії посвідки.

Апелянт зауважує, що 16.01.2020 року позивач звернувся до УДМС у Луганській області саме за обміном посвідки у зв`язку з закінченням строку її дії, а не для продовження строку дії посвідки. Для обміну посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із закінченням терміну її дії не можуть бути застосовані строки подання документів для продовжування посвідки на тимчасове проживання, встановлені ч. 2 ст. 5-3 Закону № 3773.

З урахуванням наведеного апелянт вважає, що повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 16.01.2020 року прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України без порушення прав позивача.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення не оскаржено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що громадянка Індії ОСОБА_1 16 січня 2020 року звернулася до УДМСУ в Луганській області із клопотанням приймаючої сторони (із відповідними зобов`язаннями) ДЗ «ЛДМУ» від 13 січня 2020 року вих. № 04.05/625 щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання громадянці Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ НОМЕР_1 , у зв`язку з навчанням (04/13); Лікувальна справа до 01 серпня 2020 року (т. 1 а.с. 15).

Позивачем надано: витяг з наказу ДЗ «ЛДМУ» від 01 квітня 2019 року № 215 «Про зарахування у зв`язку з поновленням на навчання»; витяг з наказу ДЗ «ЛДМУ» від 30 вересня 2019 року № 389 «Про переведення студентів з X семестру 2018/2019 н.р. громадян на XI семестр 2019/2020 н.р.»; паспорт 11571973 з перекладом на українську мову сторінки паспорту з персональними даними, засвідчений нотаріально; посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 ; банківську квитанцію про сплату адміністративного збору; довідку від 13 січня 2020 року № 1 про тимчасову непрацездатність; договір добровільного особистого страхування іноземних громадян від 15 січня 2020 року № 21/01-023476 (т. 1 а.с. 8-9, 10, 12, 14, 16-20, 21, 22-23).

Після перевірки поданих позивачем документів, працівником УДМСУ в Луганській області видано громадянці Індії ОСОБА_1 письмове повідомлення від 16 січня 2020 року № 0194 про відмову в прийнятті (розгляді) документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з порушенням строку подачі документів для обміну посвідки на тимчасове проживання, зазначеному в пункті 19 Порядку № 322 (т. 1 а.с. 11).

Спірним у цій справі є правомірність прийняття відповідачем повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 16 січня 2020 року № 0194.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI) та Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 (далі Порядок № 322).

Пунктом 18 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

За змістом частини тринадцятої статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання (частина третя статті 5 Закону № 3773-VI).

В частині 13 статті 5 Закону № 3773-VI визначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про відрахування з такого закладу.

Окрім документів згідно з частиною вісімнадцятою статті 5 Закону № 3773-VI для відповідної категорії осіб, визначених частинами першою - сімнадцятою цієї статті, іноземці та особи без громадянства подають для отримання посвідки на тимчасове проживання такі документи:

1) чотири кольорові фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

2) паспортний документ іноземця або особи без громадянства з відповідною довгостроковою візою та копією сторінки паспортного документа з такою візою, крім випадків, якщо особа не зобов`язана отримувати таку візу відповідно до цього Закону, інших законів України або міжнародних договорів України. Іноземці або особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, можуть подавати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262;

3) копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства з особистими даними з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку;

4) документ, що підтверджує сплату державного мита та адміністративного збору за видачу, оформлення або продовження строку дії посвідки.

У разі продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземці та особи без громадянства додатково подають оригінал посвідки на тимчасове проживання.

Уповноважений орган повертає паспортний документ особі одразу після прийняття заяви про видачу або продовження строку дії посвідки.

Технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок їх оформлення, виготовлення та видачі встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина дев`ятнадцята статті 5 Закону № 3773-VI).

За унормуванням частини двадцятої статті 5 Закону № 3773-VI органам державної влади заборонено вимагати від іноземців або осіб без громадянства, членів їхніх сімей, роботодавців та інших осіб будь-які інші документи або відомості, не визначені цією статтею, для видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Іноземець або особа без громадянства подає документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії.

Приписами пункту 16 Порядку № 322 встановлено: документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні (пункт 17 Порядку № 322).

Пунктом 19 Порядку № 322 обумовлено, що у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті (пункт 21 Порядку № 322).

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Пунктом 32 Порядку № 322 передбачено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, крім випадків, установлених абзацом сьомим цього пункту;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», подаються для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання:

документ, що підтверджує факт навчання в Україні (засвідчені в установленому порядку копії наказу закладу освіти про зарахування та про встановлення періодів навчання для іноземних студентів);

зобов`язання закладу освіти повідомити ДМС про відрахування іноземця або особи без громадянства з такого закладу (підпункт 10 пункту 33 Порядку № 322).

З вищевикладених положень Закону № 3773-VI та Порядку № 322 судом встановлено, що з метою посвідчення особи та підтвердження законності підстав для тимчасового проживання в Україні іноземець або особа без громадянства зобов`язані отримати посвідку на проживання.

Вказаними нормативно-правовими актами врегульовано процедуру отримання посвідки на проживання, її обміну, визначено вичерпний перелік документів, що подається для отримання посвідки на проживання, а також встановлено заборону на витребування від іноземця будь-яких інших документів або відомостей, не визначених Законом № 3773-VI та Порядком № 322.

Однак, вказані нормативно-правові акти по різному встановлюють граничний строк, протягом якого іноземець чи особа без громадянства може звернутися за продовженням строку дії посвідки на тимчасове проживання.

Так, як вже вище вказано, частиною другою статті 5-3 Закону № 3773-VI визначено, що документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання мають бути подані не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії.

Натомість, пунктом 19 Порядку № 322 визначено, що у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії.

Тобто, положення пункту 19 Порядку № 322 суперечать частині другій статті 5-3 Закону № 3773-VI.

Частинами першою третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Зважаючи на вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, судом першої інстанції правомірно застосовано до спірних правовідносин Закон № 3773-VI, як правовий акт, що має вищу юридичну силу.

З матеріалів справи встановлено, що дія посвідки на тимчасове проживання позивача закінчувалася 01 лютого 2020 року. Позивач звернулася до відповідача за обміном цієї посвідки у зв`язку із закінченням строку її дії 16 січня 2020 року - за 15 календарних днів до закінчення дії посвідки на тимчасове проживання, тобто із дотриманням граничного строку, визначеного частиною другою статті 5-3 Закону № 3773-VI.

Відповідач надав перевагу положенням Порядку № 322, який є не тільки правовим актом, що має нижчу юридичну силу у порівнянні із Законом № 3773-VI, а й таким, що має менш сприятливі наслідки для позивача, що є неприпустимим та свідчить про невідповідність прийнятого відповідачем рішення критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що письмове повідомлення від 16 січня 2020 року № 0194 не відповідає критеріям правомірності, а відтак підлягає скасуванню.

Відповідно, позовна вимога про визнання протиправним та скасування цього повідомлення є обґрунтованою та підлягає задоволенню також. Підлягає задоволенню й похідна вимога щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути пакет документів, що поданий позивачем 16 січня 2020 року для обміну посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням правових висновків суду, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає правильним і об`єктивним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.

Частинами першою та третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В частині третій статті 139 КАС України окреслено: при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина восьма статті 139 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що квитанцією від 06 лютого 2020 року № 86881 підтверджено сплату судового збору за подання до суду даного позову в сумі 1681,60 грн. Квитанцією від 12 лютого 2020 року № 899 підтверджено сплату судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову в сумі 630,60 грн. Квитанцією від 16 березня 2020 року № 97581 підтверджено сплату судового збору за подання до суду заяви про зміну предмету позову в сумі 840,80 грн. (т. 1 а.с. 7, 38, 194).

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції правомірно стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3153,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 р. - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 р. у справі № 360/617/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складений 5 листопада 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко