Справа № ЗД/380/43/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № ЗД/380/43/20 пров. № А/857/10842/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників:

позивача Мазан О.І.

відповідача Посисень І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року з питань забезпечення позову (головуючий суддя Сакалош В.М., м.Львів) за матеріалами провадження № ЗД/380/43/20 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про зупинення дії наказу,-

В С Т А Н О В И В:

03.08.2020 року на розгляд суду першої інстанції надійшла заява про забезпечення позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про зупинення дії наказу, в якій заявник просив зупинити дію наказу Міністерства юстиції України від 13.07.2020 №2382/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Вовківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1 » до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання протиправними та скасування наказів Міністерства юстиції України від 03.07.2020 за №1733/7 та від 13.07.2020 за 2382/5.

Заяву обґрунтовує тим, що вищезгаданим наказом анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Вовківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Павлишину Назару-Павлу Андрійовичу. Вказує, що накази, що будуть оскаржені в судовому порядку прийняті з порушенням встановленого законодавством Порядку №990, зокрема щодо підстав проведення перевірки. Наголошує, що лист слідчого управління ГУ НП у Львівській області не є в переліку підстав для проведення контролю чи камеральної перевірки у сфері державної реєстрації.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 . Вказує, що доводи позивача щодо протиправності оспорюваного наказу є предметом розгляду при вирішенні даної справи по суті позовних вимог, а тому задоволенням заяви суд першої інстанції фактично вирішив спір по суті заявлених позовних вимог, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову. Зазначає, що суд в цій ситуації має виходити з наявності обставин, викладених у статті 150 КАС України. Разом з тим, позивач не навів достатніх доказів з приводу викладених у заяві обставин.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача заперечує доводи апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави забезпечення позову, наведені позивачами у поданій суду заяві є обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Порядок вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначено у Главі 10 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З наведених положень слідує, що заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання рішення адміністративного суду, тобто недопустимості завдання позивачеві непоправної шкоди, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, саме позивач повинен навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проте, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи призвести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції при оцінці доводів заяви з питань забезпечення позову, апеляційної скарги та оглядаючи матеріали справи, зазначає наступне.

Визначаючи вид стягнення для державного реєстратора у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру прав, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.

Разом з тим, вказаний наказ паралізує роботу Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Колегія суддів наголошує, що державним реєстратором проводиться не лише реєстрація прав на нерухоме майно, а також і прийом заяв для проведення такої реєстрації, проте у зв`язку із заблокуванням доступу до реєстру, державний реєстратор позбавлений можливості виконувати свою роботу. Такі обставини, можуть спричинити порушення порядку та строків розгляду заяв про державну реєстрацію, що не були розглянуті до прийняття наказу № 2382/5, а це в свою чергу може призвести до несвоєчасного прийняття на облік реєстраційних справ, що перешкоджає належній роботі інших осіб.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що до моменту прийняття та набрання законної сили судовим рішення по даній справі, можуть бути порушені права третіх осіб та позивача, так як його може бути притягнуто до юридичної відповідальності за порушення ним вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та низки інших нормативно-правових актів до вирішення справи по суті

За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року з питань забезпечення позову за матеріалами провадження № ЗД/380/43/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 05 листопада 2020 року.