Справа № 420/8164/20
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 р.м. ОдесаСправа № 420/8164/20

Місце ухвалення судового рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту судового рішення суду 1 інстанції:

09.09.2020 року;

Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до Другого Приморського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу без виконання стягувачу від 05.08.2020 року, винесене старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); зобов`язати Другий Приморський відділ ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрити виконавче провадження за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/8090/19 від 13.07.2020 року та вчинити необхідні виконавчі дії щодо виконання судового рішення.

В обґрунтування позову зазначено, що судовим рішенням в іншій справі, яке набрало законної сили, за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області застосовано до ТОВ "Готель Мілано Менеджмент" заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю). За результатом розгляду вказаної справи позивачем отримано виконавчий лист, який було пред`явлено для примусового виконання до Другого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). При цьому, позивач вказує, що виконавчий лист відповідає встановленим вимогам до виконавчого документа, містить конкретні заходи примусового виконання судового рішення, передбачені ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", а тому підлягав обов`язковому прийняттю виконавцем до свого провадження та вчинення виконавчих дій.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2020 року у задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що виконання судового рішення про застосування заходів реагування покладається на орган, який звернувся з позовом, у цьому випадку - на Управління ДСНС. У правовідносинах, які виникають у зв`язку з реалізацією цим органом своїх владних повноважень немає підстав залучати до виконання судового рішення (щодо застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) органи державної виконавчої служби і покладати на них виконати це судове рішення у порядку примусового виконання відповідно до Закону №1404-VIII. Та обставина, що заходи реагування (у визначених законом випадках) застосовуються на підставі судового рішення не змінює суб`єктного складу і правового статусу учасників цих правовідносин, зокрема контролюючого органу, який на виконання закону звернувся з позовом і на підставі судового рішення й повинен застосувати до підконтрольного суб`єкта заходи реагування для досягнення мети, яка зумовила їх застосування.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального і процесуального права, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини і помилково не враховано, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання, у тому числі в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження". З огляду на те, що у виконавчому листі зазначені заходи примусового виконання рішення, передбачені п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", а саме вказано, які саме дії має вчинити боржник на застосовані заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю), і виконавчий лист відповідає усім вимогам до виконавчого документа, у державного виконавця не виникло правових підстав для повернення його стягувачу та не прийняття виконавчого документа до свого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Другий Приморський відділ ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Оскільки сторони повідомлялись належним чином про дату, час та місце судового засідання, у призначені судом дату і час сторони не з`явились, від апелянта та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, з огляду на достатність доказів апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Судом першої інстанції з`ясовано, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 по справі №420/8090/19 задоволено адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (далі ДСНС) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готель Мілано Менеджмент» про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2020 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року змінено та викладено абз.абз. 2-4 резолютивної частини у наступній редакції: «Застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) шляхом: - повного зупинення експлуатації будівель готелю який розташований за адресою: 65026, Одеська область, місто Одеса, провулок Красний, будинок 1/ вулиця Дерибасівська, будинок, 23, який перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Готель Мілано»; - відключення за допомогою фахівців енергопостачальних організацій вищевказаних будівель готелю від джерел електропостачання (або інших електромереж, електроприладів, пристроїв, обладнання, установок), обмеження до них доступу, за винятком проведення робіт з усунення недоліків наданих в акті перевірки №35 від 03 жовтня 2019 р., до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які впливають на ризик виникнення надзвичайної ситуації, аварії чи пожежі та можуть спричинити загрозу життю та здоров`ю людей, зазначених в акті перевірки №35 від 03 жовтня 2019 за номерами: 1-41, 45.». В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року залишено без змін.

13.07.2020 року Одеським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист по справі №420/8090/19.

24.07.2020 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області звернулось до Другого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про примусове виконання вказаного виконавчого документа.

Розглянувши вказану заяву, старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», про що направлено повідомлення від 05.08.2020 року.

Як на підставу для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець послався на те, що у виконавчому документі не містяться заходи, встановлені ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», що вчиняють державні виконавці відповідно до чинного законодавства.

Не погоджуючись із висновками відповідача, посилаючись на їх неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про зобов`язання державного виконавця вчинити дії з прийняття виконавчого документа до виконання в судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 10 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 6 ст. 26 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, у тому числі; 1) здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу; 12) звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.

У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

За правилами ч. 2 ст. 70 Кодексу цивільного захисту населення України повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

Таким чином, застосування таких заходів реагування як повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів можливе виключно за судовим рішенням адміністративного суду.

Наведені положення ст. 70 Кодексу цивільного захисту України є одним з тих випадків, коли орган контролю може (якщо для цього є підстави) застосувати до підконтрольного суб`єкта заходи реагування тільки шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на завдання адміністративного судочинства такий механізм реалізації владних повноважень покладає на адміністративний суд обов`язок, окрім іншого, запобігти неправомірному обмеженню прав та інтересів конкретних суб`єктів господарювання суб`єктами владних повноважень; з іншого боку суд повинен зважати на підстави, які змушують контролюючий орган звертатися з позовом про застосування таких заходів реагування, як-от зупинення роботи підприємств чи їхніх окремих об`єктів. З урахуванням наведених контролюючим органом обставин у зіставленні з наслідками застосування заходів реагування адміністративний суд і повинен ухвалити рішення по суті і в межах позовних вимог.

Виконання судового рішення про застосування заходів реагування покладається на орган, який звернувся з позовом, у цьому випадку - на Управління ДСНС. У правовідносинах, які виникають у зв`язку з реалізацією цим органом своїх владних повноважень немає підстав залучати до виконання судового рішення (щодо застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) органи державної виконавчої служби і покладати на них виконати це судове рішення у порядку примусового виконання відповідно до Закону № 1404-VIII.

Наведений висновок кореспондується і з приписами ч. 5 ст. 4 "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року №877-V, згідно яких виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Отже, та обставина, що заходи реагування (у визначених законом випадках) застосовуються на підставі судового рішення не змінює суб`єктного складу і правового статусу учасників цих правовідносин, зокрема контролюючого органу, який на виконання закону звернувся з позовом і на підставі судового рішення й повинен застосувати до підконтрольного суб`єкта заходи реагування для досягнення мети, яка зумовила їх застосування.

Між тим, у цих правовідносинах Управління ДСНС діє не як орган, на який покладено виконання судового рішення (за Законом №1404-VIII), а як суб`єкт владних повноважень, який застосовує/реалізовує санкції за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі №809/421/17, провадження № К/9901/23622/18, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У тому числі, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що не підлягає застосуванню до спірних правовідносин висновок, викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 по справі №806/2453/17, оскільки ці висновки є нерелевантними відносно даного спору, так як останній виник за участю іншого суб`єкта нагляду (контролю) та із застосуванням судом іншого способу реагування.

В даному випадку, постановою апеляційного суду від 01.07.2020 року по справі №420/8090/19 застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді повного зупинення експлуатації будівель готелю шляхом відключення від джерел електропостачання (або інших електромереж, електроприладів, пристроїв, обладнання, установок) з допомогою фахівців енергопостачальних організацій, обмеження до них доступу, за винятком проведення робіт з усунення недоліків.

Так, у даній справі спір фактично виник у зв`язку з тим, що державний виконавець відмовив у примусовому виконанні виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, яким задоволено позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду.

Враховуючи викладене, оскільки заходи реагування (у визначених законом випадках) застосовані на підставі судового рішення не змінюють суб`єктного складу і правового статусу учасників цих правовідносин, зокрема, контролюючого органу, який на виконання Закону звернувся з позовом і на підставі судового рішення й повинен застосувати до підконтрольного суб`єкта заходи реагування для досягнення мети, яка зумовила їх застосування, контролювати виконання певних присів закону у цій сфері, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що повертаючи виконавчий лист без виконання на підстав п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII державний виконавець діяв з дотриманням установленого законом порядку, а тому обставини для його зобов`язання вчинити примусові дії з виконання поданого позивачем виконавчого документа відсутні.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 272, 287, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло