Справа № 520/9829/2020
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 листопада 2020 року № 520/9829/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сагайдака В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр онкології" (вул. Лісопарківська, буд. 4,м. Харків,61070, ) до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Студентська, буд. 5/6,м. Харків,61024, ) про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне некомерційне підприємство "Обласний центр онкології", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 25.06.2020 ВП №62417796 в частині визначеного розміру мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 131,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу від 03.07.2020 ВП №62417796;

- визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу від 10.07.2020 ВП №62417796;

- визнати протиправною та скасувати Постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.07.2020 ВП №62417796 (у частині п. 2 резолютивної частини вказаної постанови щодо виділення в окреме провадження Постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 62417796 від 25.06.2020);

- визнати протиправною та скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2020 ВП № 62557033;

- визнати протиправною бездіяльність начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хаблова Валерія Миколайовича (або особи, яка виконувала його обов`язки) стосовно незабезпечення належної організації та контролю за виконанням (в рамках виконавчого провадження АСВП № 62417796) виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова від 22.06.2020 по справі № 640/18614/17 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора з економічних питань Комунального некомерційного підприємства Обласний центр онкології та зобов`язати начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хаблова Валерія Миколайовича забезпечити належну організацію та контроль за виконанням (виконавчими діями, рішеннями, вжитими заходами та допущеною бездіяльністю в рамках виконавчого провадження АСВП №62417796) виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова від 22.06.2020 по справі №640/18614/17 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора з економічних питань Комунального некомерційного підприємства Обласний центр онкології із подальшим вжиттям всіх необхідних заходів, направлених на поновлення порушених прав та законних інтересів Позивача.

- судові витрати (у тому числі витрати Позивача на професійну правничу допомогу) покласти на Відповідача;

- надати можливість Позивачу протягом п`яти днів після ухвалення рішення подати до Суду відповідні докази понесення витрат для їх подальшого стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Щодо строку звернення до суду.

Суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено з 12.03.2020 до 24.04.2020 на усій території України карантин. Відповідно до ч. 3 Розділу VI Прикінцеві положення КАС України, під час дії карантину, строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Судом встановлені наступні обставини справи:

На виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебувало виконавче провадження №62417796 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22.06.2020 року Київським районним судом м.Харкова, по справі №640/18614/17 про поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді заступника генерального директора з економічних питань комунального некомерційного підприємства «Обласний центр онкології». Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

24.06.2020 від представника стягувача ( ОСОБА_1 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надійшла заява про початок примусового виконання вище вказаного рішення суду.

Державним виконавцем 25.06.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62417796, в якій зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 3-х робочих днів. Постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана боржником того ж дня, про що свідчить відповідна відмітка на супровідному листі від 25.06.2020.

Державним виконавцем 25.06.2020 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62417796, яку того ж дня було направлено сторонам виконавчого провадження ( ОСОБА_1 та Комунальному некомерційному підприємству «Обласний центр онкології»). Постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження була направлена супровідним листом 25.06.2020.

На адресу Київського ВДВС у м.Харкові СМУМЮ (м.Харків) 01.07.2020 надійшов лист від КНП «Обласний центр онкології», яким було повідомлено, що штатним розкладом Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр онкології" на 2020 рік посада заступника генерального директора з економічних питань не передбачена. Також зазначено, що виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора з економічних питань КНП «Обласний центр онкології» не надається можливим.

Державним виконавцем 02.07.2020 було здійснено вихід за адресою КНП "Обласний центр онкології", м.Харків, вул. Лісопарківська, 4, для перевірки виконання рішення суду. За результатами виходу було складено акт державного виконавця від 02.07.2020, в якому зазначено, що рішення суду виконано не було. Посадові особи мотивують це тим, що в КНП "Обласний центр онкології" відсутня посада заступника генерального директора з економічних питань комунального некомерційного підприємства "Обласний центр онкології" за штатним розкладом на 2020 рік.

Боржником 02.07.2020 була отримана вимога державного виконавця (не заперечується сторонами по справі), про що свідчить відповідна відмітка в матеріалах виконавчого провадження, згідно якої КНП "Обласний центр онкології" у строк до 3-х днів з дня отримання даної вимоги необхідно надати штатний розклад Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр онкології" на 2020 рік та/або інші підтверджуючи документи, які підтверджують складність виконання рішення суду.

Державним виконавцем 03.07.2020 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. на користь держави, оскільки рішення суду не було виконано в передбачений законодавством строк. Постановою про накладення штрафу було зобов`язано боржника виконати рішення протягом трьох робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

На адресу Київського ВДВС у м.Харкові СМУМЮ (м.Харків) 03.07.2020 надійшов лист від КНП «Обласний центр онкології» разом зі штатним розкладом Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр онкології на січень-березень 2020 року.

Державним виконавцем 09.07.2020 було здійснено повторний вихід за адресою КНП "Обласний центр онкології", м.Харків, вул. Лісопарківська, 4, для перевірки виконання рішення суду. Рішення суду виконано не було, про що складено відповідний акт.

Державним виконавцем 10.07.2020 було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. на користь держави за повторне невиконання рішення суду.

Повідомлення про притягнення боржника до кримінальної відповідальності 13.07.2020 було направлено державним виконавцем до Київського відділу поліції ГУ НП в Харківській області та того ж дня отримано діловодом відділу.

Державним виконавцем 13.07.2020, керуючись п.11 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №62417796, яка направлена сторонам виконавчого провадження того ж дня, про що свідчить список поштових відправлень. Крім того, в постанові постановлено виділити в окреме провадження постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62417796 від 25.06.2020, постанову про накладення штрафу №62417796 від 03.07.2020 та постанову про накладення штрафу №62417796 від 10.07.2020.

Державним виконавцем 14.07.2020 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62557033 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на користь держави у розмірі 200,00 грн., яку відправлено боржнику того ж дня за вих.№73427.

Державним виконавцем 14.07.2020 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62557150 про стягнення з боржника штрафу на користь держави у розмірі 5100,00 грн., яку відправлено боржнику того ж дня за вих.№73426.

Державним виконавцем 14.07.2020 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62557248 про стягнення з боржника штрафу на користь держави у розмірі 10200,00 грн., яку відправлено боржнику того ж дня за вих.№73423.

Державним виконавцем 15.07.2020 було винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №62557033, №62557150, №62557248 у зведене виконавче провадження №62574038.

Постановою про арешт майна боржника від 30.07.2020 у виконавчому провадженні №62557248 державним виконавцем накладено арешт на майно, що належить боржнику Комунальному підприємству «Обласний центр онкології».

30.09.2020 видані розпорядження №62557150, №62557033, №62557248, з яких слідує, що кошти, які надійшли 29.09.2020 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчих документів №62417796, виданих 03.07.2020, 25.06.2020, 10.07.2020, необхідно перерахувати на відповідний рахунок.

Державним виконавцем 30.09.2020 було винесено постанови №62557033, №62557150, №62557248 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими державним виконавцем постановами, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо виконавчого провадження №62417796.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, урегульовано нормами Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон України № 1404).

Відповідно до статті 1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 статті 13 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу (стаття 19 Закону України Про виконавче провадження).

Відповідно до пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

В позовній заяві в обґрунтування протиправності постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 25.06.2020 ВП №62417796 позивач зазначив, що державним виконавцем не проводився розрахунок витрат на проведення виконавчих дій та в оскаржуваній постанові не зазначався.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п.1 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Відповідно до статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Пунктом 2 Розділу VI вказаної Інструкції №512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку).

Як слідує з оскаржуваної постанови, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження складає з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження (69 грн.) та загальна сума мінімальних витрат складає 200 грн.

Отже, державний виконавець діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Щодо оскаржуваних постанов про накладення штрафу від 03.07.2020 та від 10.07.2020.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, законодавство України про виконавче провадження гарантує як стягувачу так і боржнику рівність прав під час виконавчого провадження та гарантії їх захисту, що обумовлено проведенням з боку державного виконавця неупередженого та об`єктивного провадження виконавчих дій, а також вжиття всіх необхідних заходів для реалізації прав та інтересів обох сторін у виконавчому провадженні.

Відповідно ст.65 Закону України №1404-VIII рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно положень ст.63Закону України №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно положень ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно ч.4 ст.19 Закону України №1404-VIII, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постановами державного виконавця про накладення штрафу від 03.07.2020 року та від 10.07.202 у виконавчому провадженні №62417796 на боржника (Комунальне некомерційне підприємство "Обласний центр онкології") накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. та у розмірі 10200,00 грн.за невиконання виконавчого листа №640/18614/17.

В обґрунтування невиконання виконавчого документу позивач зазначив, що штатним розкладом Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр онкології" на 2020 рік посада заступника генерального директора з економічних питань не передбачена, а процедура внесення змін до штатного розкладу не здійснюється боржником одноособово, у зв`язку з чим потребує значного проміжку часу.

Як встановлено судом з матеріалів справи, державним виконавцем двічі було здійснено вихід за адресою КНП "Обласний центр онкології" для перевірки виконання рішення суду, та за результатами виходу було встановлено, що рішення суду №640/18614/17 виконано не було.

Слід зазначити, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Водночас, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів вжиття заходів позивачем (боржником у виконавчому провадженні), спрямованих на невідкладне виконання судового рішення.

Суд звертає увагу на те, що боржником не надано державному виконавцю доказів виконання рішення суду в строк, визначений законом для негайного виконання, а також не надано заяв про відстрочення виконання рішення в строк до виконання відповідачем оскаржуваних постанов про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду.

Водночас, з матеріалів справи слідує, що 01.07.2020 та 10.07.2020 позивачем (боржником у виконавчому провадженні) подані заяви до державного виконавця щодо відкладення проведення виконавчих дій на підставі викладених обставин щодо неможливості виконання виконавчого листа.

Статтею 32 Закону України №1404-VIII передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Аналізуючи вищезазначену норму суд зазначає, що встановлено право, а не обов`язок державного виконавця щодо відкладення проведення виконавчих дій. Отже, суд не вбачає порушення з боку державного виконавця в даному випадку. Виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа за рішенням суду, яке підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді заступника генерального директора з економічних питань комунального некомерційного підприємства «Обласний центр онкології».

Боржником не надано державному виконавцю доказів виконання рішення суду в строк, визначений законом для негайного виконання. Суд вважає, що державний виконавець діяв правомірно під час винесення оскаржуваних постанов про накладення штрафу від 03.07.2020 та від 10.07.2020 у виконавчому провадженні №62417796.

Щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.07.2020 ВП №62417796 у частині п. 2 резолютивної частини вказаної постанови щодо виділення в окреме провадження Постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 62417796 від 25.06.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Пунктом 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 визначено, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Як слідує з матеріалів справи, постанова про закінчення виконавчого провадження №62417796 від 13.07.2020 була винесена на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України №1404-VIII.

Отже, враховуючи викладене, суд не вбачає неправомірних дій державного виконавця під час виділення в окреме провадження постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62417796 від 25.06.2020.

Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №62557033 у розмірі 200,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до розділу VI Інструкції № 512/5 державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Оскільки норми чинного законодавства передбачають обов`язок державного виконавця, а не право відкривати виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, оскаржувана постанова від 14.07.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП №62557033 є правомірною та скасуванню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хаблова Валерія Миколайовича стосовно незабезпечення належної організації та контролю за виконанням виконавчого листа №640/18614/17 та зобов`язання забезпечити належну організацію та контроль за виконанням виконавчого листа.

В обґрунтування зазначеної позовної заяви позивач вказує на те, що начальником Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ні з власної ініціативи, ні за зверненнями позивача та адвоката позивача не здійснено жодних дій щодо належної організації та забезпечення контролю за виконанням виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова від 22.06.2020 по справі № 640/18614/17.

Судовим розглядом не встановлено протиправних дій державного виконавця ОСОБА_2 під час ведення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова від 22.06.2020 по справі №640/18614/17.

Суд доходить висновку, що начальником Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) правомірно не було виявлено з боку державного виконавця вчинення протиправних дій та прийняття рішень. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо постановлення окремої ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (ч.2 ст.249 КАС України).

Відповідно частин 4 та 5ст.249 КАС України, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Аналіз положень наведеної статтею 249 КАС України дає підстави для висновку, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази систематичних порушень закону з боку державного виконавця. Суд зазначає, що позивач просить суд постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Разом з тим, саме на позивача було покладено обов`язок щодо негайного виконання рішення Київського районного суду м.Харкова по справі №640/18614/17 про поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді заступника генерального директора з економічних питань комунального некомерційного підприємства «Обласний центр онкології». З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність станом на час розгляду справи підстав для винесення окремої ухвали відповідно до ст. 249 КАС України.

Надаючи оцінку мотивам та обґрунтуванням сторін у справі, суд керуючись частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, застосовує Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у своєму рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що: "п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень."

Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів Комітету Міністрів ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів юридичну правильність і фактичну обґрунтованість спірних постанов, оскільки державним виконавцем правомірно прийнято оскаржувані постанови з дотриманням процедури, передбаченої Законом №1404-VІІІ.

Керуючись ст. ст.72-77, 242-246, 255, 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр онкології" (вул. Лісопарківська, буд. 4,м. Харків,61070, ) до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Студентська, буд. 5/6,м. Харків,61024, ) про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанов, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 листопада 2020 року.

Суддя Сагайдак В.В.