Справа № 240/8154/20
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8154/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

04 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності, скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ДПС України щодо відмови розглянути належним чином скаргу від 31.10.2019 про скасування податкової вимоги №Ф-4390-23 від 03.10.2019 щодо стягнення з позивача недоїмки з єдиного соціального внеску на суму 43122,23 грн.;

-зобов`язати ДПС України ухвалити рішення про скасування вимог ГУ ДПС у Житомирській області №Ф-4390-23 від 03.10.2019 щодо стягнення з позивача недоїмки з єдиного соціального внеску на суму 43122,23 грн.;

- зобов`язати ДПС України ухвалити рішення, яким зобов`язати ГУ ДПС у Житомирській області сформувати ФОП ОСОБА_1 нову вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску з виключенням періоду заборгованості та суми заборгованості, що стягуються в межах виконавчого провадження ВП №49812681 від 18.01.2016.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржуване рішення винесене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ГУ ДПС у Житомирській області винесло протиправну вимогу №Ф-4390 від 03.10.2019 по сплаті (недоїмки, штрафу пені) в сумі 43122,23 грн., оскільки до загальної суми недоїмки за аналогічний період повторно включено суму 16548,30 грн. Розглянувши скаргу позивача відповідач залишив її без задоволення, мотивуючи відсутністю законних підстав для її задоволення. На своє звернення до третьої особи листом від 03.04.2020 №3633 ГУ ДПС у Житомирській області повідомило позивача, що станом на 30.09.2019 згідно інтегрованої картки платника ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість зі сплати по єдиному соціальному внеску в сумі 43122,23 грн., що виникла за період починаючи з 2013 року по 2019 рік включно.

На думку апелянта, судом першої інстанції не надано правової оцінки цим доказав в контексті доводів позову про протиправну бездіяльність відповідача в частині об`єктивного розгляду скарги платника податків в адміністративному порядку аналогічного розгляду такої скарги судом.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів, враховуючи приписи п.2 ч.1 ст.311 КАС України, визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Житомирською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області була сформована вимога №Ф4390-23у від 16.11.2015 про сплату позивачем недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 16548,30 грн., яка стала підставою для відкриття відповідного виконавчого провадження (а.с.17-18).

08.07.2019 Головне управління ДПС у Житомирській області винесло нову вимогу №Ф-4390-23 про стягнення з Позивача недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 46344,23 грн. Таку вимогу позивач оскаржив до ДПС України. Рішенням Державної податкової служби України від 16.09.2019 вказана вимога була скасована і зобов`язано Головне управління ДПС у Житомирській області винести нову вимогу (а.с.5-8).

03.10.2019 Головне управління ДПС у Житомирській області винесло нову вимогу №Ф-4390-23 про стягнення з Позивача недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 43122,23 грн. (а.с.9).

Позивач вважаючи, що така вимога також включає заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2013-2015 роки в сумі 16548,30 грн., 31.10.2019 оскаржив її до Державної податкової служби України.

За результатами розгляду скарги позивача від 31.10.2019, відповідачем було ухвалено рішення від 04.12.2019 №11808/6/99-00-08-06-01 про залишення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2019 №Ф-4390-23 ГУ ДПС у Житомирській області без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 від 31.10.2019 №б/н без задоволення.

Таку відмову Позивач розцінив як бездіяльність та вважаючи, що є всі підстави для зобов`язання відповідача ухвалити рішення про скасування податкової вимоги №Ф-4390-23 від 03.10.2019 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 43122,23 грн. звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що скарга позивача від 31.10.2019 є розглянутою відповідачем, як контролюючим органом, в межах повноважень та у відповідності до вимог Порядку N 1124, що свідчить про безпідставність позовних вимог позивача щодо бездіяльності Відповідача при розгляді даної скарги.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскарження рішення (дій) чи бездіяльності відповідача за результатами розгляду скарги Позивача від 31.10.2019 є неналежним способом захисту прав Позивача. Належним способом захисту прав є безпосереднє оскарження в судовому порядку самої вимоги про сплату боргу, а рішення про результати розгляду первинної скарги не створює юридичних наслідків, а отже не порушує прав Позивача, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 за №1124 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за №178/28308 (надалі по тексту також Порядок №1124).

Порядок №1124 визначає процедуру подання та розгляду контролюючим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - вимога) та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон); скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених частиною дванадцятою зазначеної статті.

Відповідно пункту 2 розділу 1 Порядку №1124 не підлягають адміністративному оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником єдиного внеску у звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб.

Згідно до пункту 3 розділу 1 Порядку №1124 скаржник має право оскаржити в суді вимогу, рішення про нарахування пені та накладення штрафу в будь-який момент після отримання відповідної вимоги або рішення. Вимога або рішення контролюючого органу про нарахування пені та накладення штрафу, щодо яких подано позов до суду, не підлягають оскарженню відповідно до вимог цього Порядку. Одночасно скаржник письмово повідомляє контролюючий орган, який розглядає його скаргу, про кожний випадок судового оскарження його вимог або рішень про нарахування пені та накладення штрафу.

Відповідно до пункту 1 розділу 4 Порядку №1124 контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Згідно пункту 4 розділу 4 Порядку №1124 контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення; скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині; скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу; направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу; залишає скаргу без розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу 4 Порядку №1124 рішення, прийняте за розглядом скарги, може бути менш сприятливе для скаржника, ніж вимога або рішення, яка(е) оскаржувалася(ося).

Згідно пункту 1 розділу 5 Порядку №1124 рішення за розглядом скарги приймає керівник контролюючого органу, його заступник відповідно до розподілу функціональних повноважень або уповноважена особа.

Відповідно до пункту 2 розділу 5 Порядку №1124 рішення про результати розгляду скарги (додаток 4) оформлюється відповідно до вимог законодавства про мови. Рішення складаються зі вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

Рішення оформлюється на бланку контролюючого органу, який розглядав скаргу.

У вступній частині рішення зазначаються: повне найменування юридичної особи, код ЄДРПОУ, реєстраційний (обліковий) номер платників єдиного внеску, який присвоюється інвесторам (операторам) за угодою про розподіл продукції, дипломатичним представництвам і консульським установам іноземних держав, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка подала скаргу; прізвище, ім`я, по батькові громадянина або фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті; відомості про предмет оскарження, якого стосується скарга; дата прийняття скарги до розгляду (дата і номер зазначаються за даними журналу реєстрації вхідної кореспонденції).

Описова частина рішення повинна містити перелік документів, які були взяті до уваги при розгляді скарги, дату і номер акта перевірки або вимоги про сплату недоїмки або оскаржуваного рішення, стисле викладення вимог і клопотання особи, яка подала скаргу.

У мотивувальній частині рішення мають бути наведені результати дослідження матеріалів скарги та докази, на яких ґрунтуються висновки посадової особи контролюючого органу, яка розглядала скаргу, а також посилання на конкретні пункти та статті законів України та інших нормативно-правових актів, якими обґрунтовано прийняте рішення.

Резолютивна частина рішення повинна містити висновок про задоволення чи часткове задоволення скарги або про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні також зазначається, що в разі незгоди особи, яка подала скаргу, з прийнятим рішенням, воно може бути оскаржене до контролюючих органів вищого рівня (із зазначенням строку такого оскарження) або в судовому порядку.

Матеріали справи свідчать, що ФОП ОСОБА_1 звернувся із скаргою від 31.10.2019 №б/н щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2019 №Ф-4390-23 ГУ ДФС у Житомирській області.

За результатом розгляду скарги позивача, рішенням ДПС України від 04.12.2019 №11808/6/99-00-08-06-01, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2019 №Ф-4390-23 ГУ ДПС у Житомирській області залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 від 31.10.2019 №б/н без задоволення.

Позивач звертаючись з позовом до суду зазначив про протиправну бездіяльність відповідача щодо відмови розглянути належним чином його скаргу від 31.10.2019, посилаючись на те, що наявні всі підстави для зобов`язання Відповідача ухвалити рішення про скасування податкової вимоги №Ф-4390-23 від 03.10.2019 року про сплату боргу (недоїмки) в сумі 43122,23грн.

Однак, слід зазначити, що Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі №п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень- це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Так як скарга позивача від 31.10.2019 була розглянута відповідачем і за її результатами було ухвалено рішення від 04.12.2019, колегія суддів не вбачає протиправної бездіяльності відповідача щодо відмови розглянути належним чином скаргу позивача, що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що незважаючи на закріплене законодавством право платника на оскарження рішення податкового органу, прийнятого за результатами розгляду його скарги до суду, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості.

Так, завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Згідно з п.п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту наведених норм слідує, що для цілей кваліфікації спору як юридичного предмет оскарження повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Тобто, обов`язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних (негативних) наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Позивач не зазначає, яким чином рішення Державної податкової служби України від 04.12.2019 за результатами розгляду його скарги від 21.10.2019 чи певна бездіяльність при розгляді цієї скарги порушує його права та перешкоджає реалізувати своє право на оскарження вимоги в судовому порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення про результати розгляду скарги, само по собі не має юридичного значення для цілей створення правових наслідків для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а відтак рішення ДПС України від 04.12.2019 №11808/6/99-00-08-06-01 про результати розгляду скарги від 31.10.2019 на вимогу ГУ ДФС у Житомирській області від 03.10.2019 №Ф-4390-23 безпосередньо не створює будь-яких наслідків та не порушує права та інтереси позивача, на відмінну від вимоги ГУ ДФС у Житомирській області від 03.10.2019 №Ф-4390-23, яка була предметом адміністративного оскарження до фіскального органу вищого рівня.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не призведе до відновлення його прав у сфері публічно-правових відносин. Належним способом захисту прав є безпосереднє оскарження в судовому порядку самої вимоги про сплату боргу.

Як правильно було зазначено судом першої інстанції, позивач відповідно до поданого позову саму вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області №Ф-4390-23 від 03.10.2020 про стягнення недоїмки не оскаржує в судовому порядку.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.