Справа № 240/6629/20
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6629/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Наталія Миколаївна

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

03 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Радомишльської міської ради Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради Житомирської області про визнання незаконними та скасування пунктів рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Радомишльської міської ради Житомирської області, у якому просив визнати незаконними та скасувати пункт 6 рішення від 23.07.2010 №86 двадцять дев`ятої сесії 5 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки, внесення змін в деякі пункти рішень сесій"; пункт 9 рішення від 23.07.2010 №90 двадцять дев`ятої сесії 5 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області "Про припинення права користування земельними ділянками та відміну окремих рішень сесій" з часу їх ухвалення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням 11 сесії 5 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 07.08.2007 №101 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою для заключення договорів оренди на землю" вирішено надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, що передаються в оренду ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 0,17 та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з рішення 12 сесії 5 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 23.10.2007 №117 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для виготовлення державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, та переєстрацію земельних ділянок без зміни цільового призначення згідно нотаріально посвідчених документів" вирішено надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для виготовлення державних актів на право приватної власності на земельні ділянки ОСОБА_1 - на земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Відповідно до архівного витягу від 06.11.2019 №М-152 з протоколу 29 сесії 5 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області вбачається, що п. 6 рішення від 23.07.2010 №86 внесено зміни в п.1 рішення 12 сесії 5 скликання від 23.10.2007 № 117 в частині "надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельних ділянок для виготовлення державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та переєстрацію земельних ділянок без зміни цільового призначення згідно нотаріального посвідчених документів".

З архівного витягу від 12.11.2019 №М-162 вбачається, що з витягу з протоколу 29 сесії 5 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області вирішено відмінити п. 1 рішення 11 сесії 5 скликання від 07.08.2007 №101 в частині "надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою для заключення договорів оренди на землю": ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,17 та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 у зв`язку з недостовірно поданою інформацією щодо категорії земельної ділянки та цільового використання.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення діяв в супереч та з порушенням норм чинного законодавства України. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом спору в даній справі є перевірка правомірності рішення органу місцевого самоврядування, яким було змінено його попереднє рішення про надання позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» встановлено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить відповідно до закону вирішення питань регулювання земельних відносин. Зазначені питання вирішуються відповідно до закону на пленарних засіданнях ради.

Відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Аналіз зазначених норм свідчить, що вирішення питань передачі земельних ділянок у власність із земель комунальної власності відповідних територіальних громад знаходиться у площині компетенції сільських рад.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Зокрема, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України. Так, згідно із зазначеною нормою, громадянин, зацікавлений в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, виходячи з норм земельного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування з питань надання у власність земельних ділянок вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Право органів місцевого самоврядування видавати нормативно-правові акти є однією з найважливіших гарантій їх діяльності та формою реалізації принципу правової автономії місцевого самоврядування. Вони є основною юридичною формою реалізації завдань і функцій органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб. Шляхом видання акта орган місцевого самоврядування вирішує те чи інше питання (загальне чи індивідуальне), що виникає в процесі його діяльності, в інтересах реалізації завдань та функцій територіальних громад. Акт може створювати юридичну основу для виникнення, зміни чи припинення адміністративно-правових відносин або є юридичним фактом, що безпосередньо створює умови для виникнення, зміни чи припинення певних правових відносин.

Закріплення в Конституції України норми про правові акти органів місцевого самоврядування обумовлено тим, що вони сприяють формуванню демократичної системи правотворчості. Акти органів місцевого самоврядування поряд із Конституцією, законами України, відповідними міжнародно-правовими документами, указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів, актами безпосередньої нормотворчості територіальних громад, актами місцевих органів виконавчої влади є важливим і необхідним елементом правового механізму місцевого самоврядування. Адже за допомогою актів органів місцевого самоврядування встановлюються норми права, які обов`язкові для населення, органів, установ та організацій, що здійснюють діяльність у межах відповідної території.

У той же час, такі акти мають відповідати Конституції України та іншим законом України.

В рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

У пункті 5 вказаного рішення Конституційного Суду України зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції та законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним, поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Аналізуючи наведені положення у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду у постанові 20 вересня 2018 року у справі № 521/17710/15-а зробила висновок про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: відсутність факту виконання рішення, що скасовується; відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Також Верховний Суд у справі № 301/2579/17 від 30 вересня 2020 року за подібних правовідносин вказує, що при вирішенні спору суд має встановити, чи розпочав позивач реалізовувати своє право на отримання у власність земельної ділянки, на розробку технічної документації, щодо якої відповідачем раніше надавався відповідний дозвіл; з яких мотивів виходив відповідач змінюючи власне рішення, адже законодавством встановлені чіткі підстави, за умовами яких, суб`єкт владних повноважень може скасувати власне рішення дотримуючись принципу «належного урядування».

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що позивач, згідно договору № 134/19 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 26 вересня 2018 року та технічної документації, почав реалізовувати своє право на отримання у власність земельної ділянки площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Однак, згідно архівного витягу № М-152 від 06.11.2019 року та архівного витягу № М-162 від 12.11.2019 року, при підготовці документів для отримання у власність земельної ділянки, ОСОБА_1 дізнався що рішенням від 23.07.2010 року №86 двадцять дев`ятої сесії 5 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки, внесення змін в деякі пункти рішень сесій" та рішення від 23.07.2010 року №90 двадцять дев`ятої сесії 5 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області "Про припинення права користування земельними ділянками та відміну окремих рішень сесій" відповідач надав дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для виготовлення державних актів на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,06 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та даними рішеннями відмовив у наданні земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Підставою для відмови в наданні земельної ділянки площею 0,17 га, як вказано в рішенні від 23.07.2010 року №86, є те що земельна ділянка площею 0.17 га відноситься до земель водного фонду. Рішенням від 23.07.2010 року №90 відмінено в частині надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою для заключення договорів оренди на землю площею 0.17 га у зв`язку з недостовірно поданою інформацією щодо категорії земельної ділянки та цільового використання.

Згідно відповіді Державної екологічної інспекції у Житомирській області за зверненням ОСОБА_1 від 07.07.2017 року, копія якої міститься в матеріалах справи, межі прибережних захисних смуг навколо водних об`єктів в межах міста Радомишль не встановлювались.

За заявою позивача Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області в листі від 09.06.2020 року надало інформацію, що за земельною ділянкою площею 0.1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд на відстані 9.60 м від русла р. Сухарка обмеження відсутні.

Таким чином, посилання відповідача на обставину, що підставою для зміни рішення про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою для заключення договорів оренди на землю з мотивів, що оспорювана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду та подання недостовірної інформації щодо категорії земельної ділянки та цільового використання, є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції який дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Радомишльської міської ради Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Матохнюк Д.Б.