Справа № 620/2954/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року Чернігів Справа № 620/2954/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України
прозобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач, Військова частина НОМЕР_1 ) про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі одного окладу за військовим званням.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він має вислугу років на військовій службі 10 років 1 місяць. Згідно пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (далі по тексту - Постанова № 393) він має право виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Також зазначає, що в силу положень наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 01.06.2020 № 180 він має право на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, оскільки вона відноситься до складу грошового забезпечення. Тому вважає, що відповідач, відмовляючи йому у здійсненні вказаних виплат, діє всупереч чинному законодавству.

У відзиві відповідач у задоволенні позову просив відмовити повністю, оскільки вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивача становила 7 років, тобто час проходження військової служби в Державній спеціальній службі транспорту. Зазначає, що Чернігівський юридичний коледж Державного департаменту України з питань виконання покарань не відноситься до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, по закінченню даного навчального закладу позивачу офіцерське (спеціальне) звання не присвоювалось. Тому, в силу положень пунктів 1, 2 Постанови № 393 підстави для нарахування позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби були відсутні. З приводу виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зазначає, що від позивача відповідного рапорту, подання якого передбачено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018, не надходило. Зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що в листі-відповіді, наданому позивачу, відповідач зазначає, що виплати за вислугою років йому виплачувались щомісячно, а в поданому до суду відзиві зазначає, що він не має права на вказані виплати так, як має вислугу років 7 років. Посилається на наказ Міністерства оборони України «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 01.06.2020 № 180, зокрема, зазначає, що під час виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, усунені або відсторонені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання повноважень на посаді, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами. Вважає, що вказане підтверджує те, що він має право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху у зв`язку з порушенням процесуального строку звернення до суду.

У строк, встановлений судом, позивачем усунуто недоліки шляхом подання клопотання про визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 вказане вище клопотання позивача задоволено строк звернення до суду поновлено, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Згідно Витягу з особової справи старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 станом на 15.04.2020: безперервна вислуга років становить 07 років 1 місяць 21 день; календарна вислуга років 10 років 01 місяць 05 днів; пільгова вислуга років 01 рік 08 місяців 14 днів. Позивач: з 10.08.2009-24.10.2011 - курсант Чернігівського юридичного коледжу Державного департаменту України з питань виконання покарань; з 24.05.2012-15.10.2012 - курсант військової частини НОМЕР_1 ; з 15.10.2012-18.10.2012 - монтажник монтажного взводу будівельно- відновлювальної роти військової частини НОМЕР_1 ; з 23.05.2012 призваний на військову службу Чернігівським ОМВК Чернігівської області; з 18.10.2012 - прийнятий на військову службу за контрактом (а.с. 11).

17.04.2020 позивача виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення на підставі підпункту «а» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), що підтверджується копією Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2020 № 100. Також у Витязі зазначено, що він має вислугу років на військовій службі: календарну 10 років 01 місяць; пільгову 01 рік 08 місяців.

Із розрахунку виплати грошового забезпечення на день звільнення ОСОБА_1 вбачається, що серед його складових наявна вислуга років у розмірі 35 % (а.с. 41).

Із заявою від 16.05.2020 позивач звернувся до відповідача, в якій просив здійснити нарахування та виплату йому грошових коштів за вислугу років 10 років 01 місяць та матеріальну допомогу, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році (а.с. 42).

У відповідь листом від 25.05.2020 № 821 відповідач повідомив позивача, зокрема, про те, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Протягом проходження ним військової служби починаючи з 01.01.2020 по день виключення із списків військової частини НОМЕР_1 (17.04.2020) від нього рапорту про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не отримувалось, заява від 16.05.2020 написана ним вже в статусі військовозобов`язаного, отже не може бути підставою для нарахування такої допомоги. Надбавка за вислугу років на військовій службі йому нараховувалась та виплачувалась у розмірі, визначеному відповідно розділу IV Порядку та вказаної ним у заяві вислуги років (а.с. 9-10).

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно частин першої, четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі по тексту Порядок № 260, в редакції, що діяла на момент звільнення позивача).

Згідно пункту 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку № 260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

В пункті 8 Порядку № 260 визначено, що для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (зі змінами).

Кореспондуючі норми закріплена і в абз. 3, 8 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (далі по тексту Постанова № 393).

Так, згідно пунктів 1, 2 постанови № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.

До вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», під час призначення пенсії згідно з пунктом «а» статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

В абз. 3 пункту 7 розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Судом встановлено, що позивач з 10.08.2009-24.10.2011 був курсантом Чернігівського юридичного коледжу Державного департаменту України з питань виконання покарань; з 24.05.2012-15.10.2012 - курсант військової частини НОМЕР_1 ; з 15.10.2012-18.10.2012 монтажник монтажного взводу будівельно-відновлювальної роти військової частини НОМЕР_1 ; з 18.10.2012- прийнятий на військову службу за контрактом. 17.04.2020 позивача виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення на підставі підпункту «а» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Із заявою від 16.05.2020 позивач звернувся до відповідача, в якій, зокрема, просив здійснити нарахування та виплату йому грошових коштів за вислугу років 10 років 01 місяць. У відповідь листом від 25.05.2020 № 821 відповідач повідомив його, зокрема, про те, що надбавка за вислугу років на військовій службі йому нараховувалась та виплачувалась у розмірі, визначеному відповідно розділу IV Порядку та вказаної ним у заяві вислуги років.

Суд зауважує, що надбавка за вислугу років, про яку зазначає у своїй відповіді відповідач в силу положень пункту 2 розділу І Порядку № 260 належить до щомісячних основних видів грошового забезпечення, а одноразова грошова допомога за вислугу років, про виплату якої просив позивач, належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Тому порядок і підстави їх виплати регулюються різними правовими нормами.

У відзиві відповідач, як на підставу відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби вказав, що його вислуга років при звільненні становила менше 10 років, а саме - 7 років, а тому положення пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку № 260 та абз. 3 пункту 10 Постанови № 393 застосуванню не підлягають.

З приводу вказаного аргументу суд зазначає таке.

Із копії Витягу з особової справи старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 вбачається, що станом на 15.04.2020 його: безперервна вислуга років становить 07 років 1 місяць 21 день; календарна вислуга років 10 років 01 місяць 05 днів; пільгова вислуга років 01 рік 08 місяців 14 днів.

У Витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2020 № 100, згідно якого позивача виключено із списків особового складу частини, зазначено, що його календарна вислуга років на військовій службі становить 10 років 01 місяць.

Із розрахунку виплати грошового забезпечення на день звільнення ОСОБА_1 вбачається, що серед його складових наявна вислуга років у розмірі 35 %.

Згідно Розмірів надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу (Додаток 16), затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі по тексту Постанова № 704), 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням є розміром надбавки за вислугу років від 10 до 15 років.

Таким чином, суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що вислуга років позивача на військовій службі становить менше 10 років. А отже, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні є протиправною.

З приводу позовної вимоги зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі одного окладу за військовим званням суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 3 пункту 5 Постанови № 704 постановлено надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку № 260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Згідно пункту 6 наказу Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік» від 18.02.2020 № 45 наказано матеріальну допомогу військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати у розмірі одного окладу за їх військовими званнями.

Таким чином, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується у межах асигнувань один раз на рік в розмірі одного окладу за його військовим званням і не більше його місячного грошового забезпечення за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира.

Судом встановлено, що матеріальна допомога, згідно Постанови № 704, для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році у Військовій частині НОМЕР_1 позивачу не надавалась.

Зі змісту і позовної заяви, і відзиву вбачається, що рапорт про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 відповідачу не подавався.

Також суд зауважує, що нормами зазначених вище правових актів не передбачено можливість здійснення виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань після звільнення особи з військової служби у випадку не подання відповідного рапорту під час проходження такої служби.

Отже, позовна вимога зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі одного окладу за військовим званням задоволенню не підлягає.

З приводу посилань відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що вказане питання було вирішено судом в ухвалі Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.09.2020, а саме поновлено позивачу строк звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом: визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні протиправною; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні протиправною.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Дата складення повного рішення суду - 05.11.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб