Справа № 484/1429/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 484/1429/20
Головуючий в 1 інстанції: Фортуна Т.Ю.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СВПП Первомайського ВП старшого сержанта поліції Гульченка Олександра Григоровича, 3-тя особа :Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до поліцейського СВПП Первомайського ВП старшого сержанта поліції Гульченка О.Г., 3-тя особа :Управління патрульної поліції в Миколаївській області, в якому просив скасувати постанову Серії БАА № 430134 від 23.04.2020 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.04.2020 року, перебуваючи біля приміщення, яке йому належить та в якому позивач проводить ремонтні роботи, він здійснив зупинку власного транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», з метою вивантажити будівельні матеріали. На зауваження працівника поліції щодо неправомірності зупинки, позивач пояснив, що зупинка зумовлена обслуговуванням власного приміщення, а саме: проведення ремонтних робіт та вивантаженням будівельних матеріалів, тривалість яких буде не більше п`яти хвилин; крім того, зупинитись в іншому місці не дозволяють конструктивні особливості будівлі та відсутність іншого заїзду. Враховуючи викладене, позивач просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити, оскільки в даній обстановці відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, з огляду на те, що зупинка в зоні дії дорожнього знаку 3.34 була здійснена з метою доставки та розвантаження будівельних матеріалів.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 430134 від 23.04.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривен.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.122 КУпАП, - закрито.

В апеляційній скарзі, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2020 року - скасувати та винести нове про відмову у задоволенні позову. Зокрема, апелянт наголошував на тому, що відповідальність за порушення, зокрема правил зупинки, стоянки прямо передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП, факт здійснення зупинки у зоні дії знака 3.34, позивач не заперечує, а тому вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Позивач, ОСОБА_1 , своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів, відповідно до п.2 ч.1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд справи у письмовому провадженні.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2020 року поліцейський СВПП Первомайського ВП старший сержант поліції Гульченко О.Г. виніс відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії БАА № 430134 від 23.04.2020 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 23.04.2020р., позивач здійснив зупинку автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1 , у м. Первомайську Миколаївської області по вул. Коротченко, 3, в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», що є порушенням п. 15.14 ПДР.

Так, судом встановлено, що позивач перебуваючи біля приміщення, яке йому належить та в якому позивач проводить ремонтні роботи, здійснив зупинку власного транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», з метою вивантажити будівельні матеріали. На зауваження працівника поліції щодо неправомірності зупинки, позивач пояснив, що зупинка зумовлена обслуговуванням власного приміщення, а саме: проведення ремонтних робіт та вивантаженням будівельних матеріалів, тривалість яких буде не більше п`яти хвилин; крім того, зупинитись в іншому місці не дозволяють конструктивні особливості будівлі та відсутність іншого заїзду. Отже, позивач не заперечує факт зупинення в зоні дії знаку, однак зупинка в зоні дії дорожнього знаку була вимушеною та здійснена з метою доставки та розвантаження будівельних матеріалів.

Вважаючи протиправною постанову щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.1. ПДР вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділом 33 Правил дорожнього руху визначено групи дорожніх знаків, зокрема заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Так, в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» (п. 3.34 п. 3 розділу 33ПДР) забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлена відповідальність, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У контексті даної справи це означає, що умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Виходячи із змісту п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Ознайомившись з матеріалами справи, колегією суддів встановлено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, жодних належних доказів на підтвердження обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, не надано.

Колегія суддів вважає, що аналіз фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи, у їх взаємному зв`язку та сукупності, та мотивів, покладених в основу оскаржуваного судового рішення, дає підстави для висновку про недоведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З урахуванням викладеного, за відсутності доказів порушення позивачем ПДР України, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Отже, оскільки відповідачем не було доведено правомірність прийнятої постанови Серії БАА № 430134 від 23.04.2020 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги спростовуються викладеним, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СВПП Первомайського ВП старшого сержанта поліції Гульченка Олександра Григоровича, 3-тя особа :Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05.11.2020 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.