Справа № 340/2197/20
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року м. Кропивницький Справа №340/2197/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління ДПС у Кіровоградській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного Управління ДПС у Кіровоградській області про:

- визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області №Ф-25107-52 У від 05.11.2019 р. щодо сплати боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування у розмірі 10 719,72 грн.

- стягнення з Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області, як суб`єкта владних повноважень, кошти в сумі 10 719,72 грн. на відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 протиправним рішенням, а саме вимогою про сплату боргу (недоїмки) Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області №Ф-25107-52 У від 05.11.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що протягом періоду, за який відповідачем нараховано єдиний соціальний внесок, вона була працевлаштована у відділі Новоукраїнського бюро правової допомоги Голованівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Відповідно до індивідуальних відомостей застрахованої особи за формою ОК-5 протягом 2018 2020 років за неї щомісячно сплачений єдиний внесок Голованівським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Позивач з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 вважає вимогу про сплату боргу від 05.11.2019 р. №Ф-25107-52 У протиправною. Також позивач вказує, що внаслідок винесення оскаржуваної вимоги, переданої на виконання до Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), її було включено до Єдиного реєстру боржників. Позивач зауважує, що задля оформлення кредиту у березні 2020 року, їй довелося терміново погасити борг, а тому вона сплатила заборгованість у сумі 10 719,72 грн.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому він заперечив щодо задоволення позову (а.с.36-37). Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 з 28 квітня 1998 року була взята на облік як фізична особа-підприємець та здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування. Представник відповідача вказує, що з урахуванням норм діючого законодавства ОСОБА_1 визначено єдиний соціальний внесок за IV квартал 2018 року та за період з січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року у загальному розмірі 10 719,72 грн. Представник відповідача наголосив на тому, що визначена сума 26 березня 2020 року сплачена ОСОБА_1 у добровільному порядку.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій послалася на позицію Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої статус фізичної особи-підприємця є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, а відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд. Позивач зауважує, що зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, запроваджені законами №2390-VI та №1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ним до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки , що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними (а.с.44-46).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишено без руху (а.с.21).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.32).

02.09.2020 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.54).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.04.1998 р. зареєстрована як фізична особа-підприємець, при цьому 15.01.2014 р. до Єдиного державного реєстру включено відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним (а.с.55-57).

16.01.2014 р. Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області ОСОБА_1 взято на облік як платника єдиного внеску (а.с.57).

20.05.2020 р. ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням (а.с.57).

В обліковій картці платника єдиного соціального внеску відносно ОСОБА_1 обліковується недоїмка за період з IV кварталу 2018 року по ІІІ квартал 2019 року у загальному розмірі 10 719,72 грн. (а.с.41).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів начальником ГУ ДПС у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 р. №Ф-25107-52, з огляд на зміст якої станом на 13.01.2020 р. недоїмка ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску становить 10 719,72 грн. (а.с.8, 38).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі за текстом Закон №2464).

З огляду на ч.2 ст.2 Закону №2464 виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

У розумінні п.п.2, 6 ч.1 ст.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 р. №1776-VIII (далі за текстом Закон №1774), чинним з 01.01.2017 р., внесено зміни, зокрема до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, згідно з абзацами 1, 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464, у редакції Закону №1774, з подальшими змінами, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, внаслідок внесення Законом №1774 змін щодо нарахування єдиного внеску, з 01.01.2017 р. у фізичних осіб-підприємців виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до ч.ч.2 4, 8, 12 ст.9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з абзацами 1, 5 7 ч.4 ст.25 Закону №2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №449 (далі за текстом Інструкція №449).

Абзацом 2 пункту 2 розділу VI Інструкції №449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Згідно з абзацами 1 3, 11 пункту 3 розділу VI Інструкції №449, у редакції чинній на час винесення оскаржуваної вимоги, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до абз.1 п.4 р.VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).

Суд бере до уваги, що зважаючи на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 перебувала на обліку як платник єдиного внеску у період з 16.01.2014 р. по 20.05.2020 р. (а.с.55-57).

Водночас, позивач заперечує наявність у неї статусу платника єдиного внеску відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464, оскільки нею було набуто статус фізичної особи-підприємця 28.04.1998 р., тобто до 01.07.2004 р., та не вчинялися дії з метою включення відомостей відносно неї до Єдиного державного реєстру відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 р. №755-IV (далі за текстом Закон №755).

Суд враховує, що частиною 1 статті 42 Конституції України визначено, що кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно з ч.2 ст.50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Із 01.07.2004 р. набрав чинності Закон №755, яким передбачено створення та формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону №755, у первинній редакції, для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем (далі заявник), повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Згідно з п.2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону №755, у первинній редакції, державний реєстратор протягом 2004 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Отже, з дати набрання чинності Законом №755, процедура державної реєстрації передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу фізичної особи-підприємця через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01.07.2004 р.) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру абзац 7 частини 1 статті 1 Закону №755) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи-підприємця абзац 9 частини 1 статті 1 Закону №755).

Пунктами 2 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» від 01.07.2010 р. №2390-VI (далі за текстом Закон №2390) передбачено, що процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390 визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

За приписами п.9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390 порядок утворення, а також завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій встановлюються спеціально уповноваженим органом з питань державної реєстрації.

Порядок утворення, завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначався Положенням про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. №575/5 (далі за текстом Положення №575/5).

Відповідно до п.1.2, 3.1 Положення №575/5 комісії створюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з метою проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не включені до Єдиного державного реєстру (далі невключені суб`єкти).

Завданням комісії є проведення інвентаризації невключених суб`єктів.

При цьому пунктом 5 наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. №575/5 зобов`язано державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців забезпечити включення до Єдиного державного реєстру відомостей про невключених суб`єктів на підставі аналітичної інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Таким чином, відомості про фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулися із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390, підлягали включенню Єдиного державного реєстру на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру, були зобов`язані зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

Судом встановлено, що 15.01.2014 р. до Єдиного державного реєстру державним реєстратором Міської ради міста Кропивницького включено відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним (а.с.55-57).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру» від 25.03.2014 р. №1155 викладено у новій редакції пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону №755, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру. Окрім того, виключено пункти 2 4 і 7 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390.

З огляду на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація включення відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 проведена державним реєстратором Департаменту надання адміністративних послуг міської ради міста Кропивницького 17.03.2020 р. (а.с.55-57).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 р. у справі №260/81/19 (провадження №11-118апп20) висловила правову позицію відповідно до якої статус фізичної особи-підприємця є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого, у визначеній державою формі, реалізації цього права у нових умова нормативно-правового регулювання після 2004 року, виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд. При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зміни у процедурі адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, запроваджені законами №2390 та №1155, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу фізичної особи-підприємця, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01.07.2004 р., що підтверджується виконання ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу фізичної особи підприємця, шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до Єдиного державного реєстру про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004 р., вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності та, як наслідок, отримання доходу від такої діяльності.

Зважаючи на те, що упродовж 2018 2019 років, за які відповідач обліковує недоїмку ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску, позивач не мала офіційного підтвердження статусу фізичної особи-підприємця, внаслідок не проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755, що виключало будь-яку можливість законного здійснення підприємницької діяльності та одержання доходів від такої діяльності, виключається і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним стусом.

Окрім того, суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 (провадження №К/9901/28514/19) сформовано правовий висновок відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Верховний Суд зазначив, що інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Як встановлено судом, з огляду на індивідуальні відомості про застраховану особу, Голованівським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги за період з грудня 2018 року по квітень 2020 року сплачено за ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок (а.с.12-13).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-25107-52 У від 05.11.2019., прийнята Головним управління ДПС у Кіровоградській області не на підставі законів України та є не обґрунтованою, оскільки не враховано усіх обставин, які мали значення для її винесення, а тому позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області, як суб`єкта владних повноважень, кошти в сумі 10 719,72 грн. на відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 протиправним рішенням, а саме вимогою про сплату боргу (недоїмки) Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області №Ф-25107-52 У від 05.11.2019 р., суд зазначає, що така вимога є передчасною, оскільки рішення в частині визнання протиправною та скасування зазначеної вимоги не набрало чинності.

Більш того, процедура зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску, визначена Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 р. №6 (далі за текстом Порядок №6).

Так, у розумінні абзаців 3, 5 пункту 3 Порядку №6 неналежний Платник платник, з рахунку якого здійснено помилкове списання коштів та/або який не є платником єдиного внеску; помилково сплачені суми єдиного внеску суми Коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного Платника.

Таким чином, за своєю природою, кошти сплачені ОСОБА_1 на погашення недоїмки з єдиного соціального внеску є помилково сплаченими коштами та підлягають поверненню відповідно до Порядку №6, а не відшкодовуватися, як шкода завдана протиправним рішенням суб`єкта владних повноважень.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області, як суб`єкта владних повноважень, кошти в сумі 10 719,72 грн. на відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 протиправним рішенням, а саме вимогою про сплату боргу (недоїмки) Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області №Ф-25107-52 У від 05.11.2019 р., задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про визнання протиправною та скасування вимоги визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області №Ф-25107-52 У від 05.11.2019 р., яка судом задоволена.

Натомість за позовну вимогу про відшкодування шкоди, завданої протиправним рішенням суб`єкта владних повноважень, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI, судовий збір позивачем не сплачувався.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати (судовий збір) у розмірі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 05 листопада 2019 року №Ф-25107-52 У про сплату боргу (недоїмки) на суму 10 719,72 грн.

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені нею судові витрати (судовий збір) у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 06 листопада 2020 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт