Справа № 826/12282/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 березня 2020 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.07.2018 р. № .

В обґрунтування позовних вимог Позивачка посилалась на те, що зберігання та реалізація алкогольних напоїв за наявності марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці або іншій тарі згідно із законодавством розповсюджується на продаж повної (невідкоркованої) пляшки або іншої тари з алкогольним напоєм, натомість у разі реалізації у закладах алкогольних напоїв на розлив чинним законодавством не вимагається збереження марки акцизного податку на такій пляшці або іншій тарі.

Таким чином, на думку Позивачки, законодавством не покладено на платників податку обов`язок зберігати розірвані марки акцизного податку після відкупорювання (розкривання) товару, адже в силу мети маркування і технології наклеювання марок акцизного податку відкривання відповідної пляшки або іншої тари для реалізації алкогольних напоїв на розлив включає збереження марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 березня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16.07.2018 р. № .

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці може здійснюватися тільки спеціальними суб`єктами господарювання, зокрема суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, а також підприємствам з універсальним асортиментом товарів. Відкриття вказаних суб`єктів господарювання (закладу (підприємства) ресторанного господарства) узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку

Відповідач зазначає, що перевіркою встановлено факт зберігання Позивачем алкогольних напоїв в місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, чим порушено частину тридцять восьму статті 15 Закону № 482/95-ВР.

На думку Відповідача, факт зберігання Позивачем алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання доводиться на підставі того, що у Позивача відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та змістом акту перевірки.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачка вказує, що апеляційна скарга містить багато суперечностей, зокрема на сторінці сім апеляційної скарги зазначається, що перевіркою встановлено факт зберігання алкогольних напоїв в місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв.

Факт зберігання Позивачем алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання доводиться на підставі того, що у Позивача відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та змістом акту перевірки.

Проте, на сторінці два апеляційної скарги зазначається, що під час проведення перевірки у кафетерії за адресою: АДРЕСА_1 , що використовується ФОП ОСОБА_1 здійснюється роздрібна торгівля алкогольними напоями за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями серія НОМЕР_2 від 01.03.2018 р. (термін дії з 01.04.2018 по 31.03.2019, сплачено з 01.04.2018 по 30.06.2018 р.).

Позивачка зазначає, що твердження Відповідача про зберігання алкогольних напоїв в місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв є безпідставним, оскільки торгівля здійснювалася на підставі ліцензії, в якій вказана адреса: АДРЕСА_1 , що відповідно до ч. 58 ст. 15 Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" не потребує окремого внесення даної адреси до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв.

Крім того, Позивачка вказує, що всі посилання Відповідача на відсутність ліцензії, невнесення адреси до Єдиного реєстру місць зберігання, не має жодного значення для правильного вирішення справи, оскільки за такі порушення її не притягували до відповідальності, під час проведення перевірки такі порушення взагалі не фіксувалися, та зазначає, що предмет даної справи стосується іншого порушення, а саме - зберігання в кафетерії алкогольних напоїв без марок акцизного податку, встановленого зразка.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ), місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця 12.02.2018 р., перебуває на обліку в якості платника податків у ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

На підставі пп. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, наказу від 11.06.2018 р. № 9640, направлень на перевірку від 11.06.2018 р. № 3476/26-15-40-01, № 3478/26-15-40-01, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено фактичну перевірку з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами кафетерію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ФОП ОСОБА_1 , про що складено акт перевірки від 20.06.2018 р. № 2426/26-15-40-01/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено порушення ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.95 р. № 481/95-ВР, а саме, встановлено факт зберігання в кафетерії алкогольних напоїв без марок акцизного податку, встановленого зразка.

За наслідками перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 16.07.2018 р. № , яким до Позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 17 000,00 грн. за порушення ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 16.07.2018 р. № протиправним, а свої права порушеними, Позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Позивачкою, яка має відповідну ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями були надані первинні документи, що підтверджують походження алкогольних напоїв, а наявність на відповідній тарі залишків марки акцизного податку підтверджується матеріалами перевірки та не заперечується Відповідачем, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення від 16.07.2018 року № підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі по тексту - Податковий кодекс).

Згідно з п. 75.1 та пп. 75.1.3 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

П. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав визначених вказаним пунктом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріали справи, фактична перевірка Позивачки оформлена актом фактичної перевірки від 20.06.2018 р. № 2426/26-15-40-01/ НОМЕР_1 та проведена з питань додержання Позивачем як суб`єктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, тобто, з передбачених законодавством підстав.

Так, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України, регулюються Законом України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Частиною 12 ст. 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до аб. 13 ст. 1 цього ж Закону роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку (аб. 25 ст. 1 Закону № 481/95-ВР).

Згідно п. 29 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 р. № 854 (втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1026 від 23.10.2019 р.), суб`єкти господарювання (юридичні та фізичні особи), які мають право на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та їх працівники зобов`язані дотримуватись Законів України "Про захист прав споживачів", Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 № 833, та інших нормативних документів прямо чи/та побічно регламентуючих торговельну діяльність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 р. № 833 був затверджений Порядок провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, який визначає загальні умови провадження торговельної діяльності суб`єктами оптової торгівлі, роздрібної торгівлі, закладами ресторанного господарства, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування споживачів (покупців), які придбавають товари у підприємств, установ та організацій незалежно від організаційно-правової форми і форми власності, фізичних осіб - підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України.

Згідно з п. 3 Порядку № 833 торговельна діяльність провадиться суб`єктами господарювання у сфері роздрібної та оптової торгівлі, а також ресторанного господарства.

Суб`єкт господарювання може мати, зокрема, роздрібну, дрібнороздрібну торговельну мережу - для провадження роздрібної торговельної діяльності; мережу закладів ресторанного господарства (ресторани, кафе, кафетерії тощо) - для здійснення ресторанного обслуговування (п. 6 Порядку № 833).

Суб`єкт господарювання провадить торговельну діяльність після його державної реєстрації, а у випадках, передбачених законодавчими актами, за наявності відповідних документів дозвільного характеру та ліцензії (п. 5 цього ж Порядку).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріали справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність з обслуговування напоями на підставі ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями АЖ № 069298 від 01.03.2018 року, яка була надана за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 5Ж (кафе).

Так, у силу положень ч. 4 ст. 11 Закону № 481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 481/95-ВР, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Приписами аб. 15 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

У відповідності до пп. 14.1.107, 14.1.109 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів; а маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

У свою чергу, питання, пов`язані з виготовленням, зберіганням, продажем марок акцизного податку та маркуванням алкогольних напоїв і тютюнових виробів, врегульовані положеннями ст. 226 Податкового кодексу України.

Так, у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару (п. 226.1 ст. 226 Податкового кодексу України).

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів (п. 226.2 ст. 226 Податкового кодексу України).

Водночас, згідно з п. 226.9 ст. 226 Податкового кодексу України вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України (п. 226.3 ст. 226 Податкового кодексу України).

На виконання положень п. 226.3 ст. 226 Податкового кодексу України Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 р. № 1251 затверджено Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Відповідно до п. 20 Положення № 1251 маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції. Для алкогольних напоїв використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої з марками, що мають такі пошкодження: пошкодження, які унеможливлюють встановлення реквізитів, передбачених абзацом сьомим пункту 5 Положення; наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний - 4 х 18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція); ушкодження, внаслідок яких зменшилася довжина марки на 10 чи більше міліметрів або ширина марки - на 5 чи більше міліметрів; відсутність кута марки площею більше ніж 150 кв. міліметрів, довжина меншої сторони якого становить більше ніж 10 міліметрів.

Для прикріплення марок використовується клей (дисперсійний, дескрин тощо), який не дає змоги зняти їх з виробів без пошкодження і змивається у разі потреби в митті пляшок для повторного їх використання (п. 21 Положення № 1251).

Марки наклеюються на пляшку П- чи Г-подібним способом через горловину. У разі реалізації напоїв в упаковках (типу "Tetra Pak") марки наклеюються по осі упаковки на верхній площині (пункт 22 Положення № 1251).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зберігання та реалізація алкогольних напоїв за наявності марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством розповсюджується на не відкорковані напої, а на продаж повної (цілої) пляшки або іншої тари з алкогольним напоєм. Натомість у разі реалізації у закладах ресторанного господарства алкогольних напоїв на розлив збереження марки акцизного податку на такій пляшці або іншій тарі не вимагається.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 р. у справі № 810/1215/18.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріали справи, зі змісту акту перевірки вбачається, що перевіряючими було встановлено факт зберігання з метою подальшої реалізації: коньяк Старий Кахеті 3*, місткістю 0,5л, міцністю 40% , коньяк Асканели 3*, місткістю 0,5л, міцністю 40%, горілка Первак місткістю 0,5л, міцністю 40% (додаток до акту) без марок акцизного податку встановленого зразка.

Проте, з доданих до акту перевірки доказів фотофіксації встановленого порушення, вбачається, що вищевказані пляшки були відкорковані, у зв`язку з чим колегія суддів зазначає, що збереження марки акцизного податку на таких пляшках не вимагається, оскільки вони були реалізовані на розлив (а.с. 13-14).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять докази (копії заказу та фіскальних чеків) придбання Позивачкою коньяку Старий Кахеті 3*, місткістю 0,5л, коньяку Асканели 3*, місткістю 0,5л, горілки Первак місткістю 0,5л для здійснення своєї господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок контролюючого органу про реалізацію Позивачем алкогольних напоїв, що не марковані марками акцизного податку встановленого зразка є необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення від 16.07.2018 року № таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо доводів Відповідача про факт зберігання Позивачкою алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання, який доводиться тим, що у Позивачки відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, колегія суддів зазначає, що вказані обставини спростовуються самим актом перевірки від 20.06.2018 р. № 2426/26-15-40-01/ НОМЕР_1 , в якому зазначено про те, що до перевірки Позивачкою було надано ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями серія НОМЕР_2 від 01.03.2018 р. (термін дії з 01.04.2018 по 31.03.2019, сплачено з 01.04.2018 по 30.06.2018 р.).

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДПС у м. Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко