Справа № 640/15421/19
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року м. Київ № 640/15421/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСКА-1"

до Київської міської ради

третя особа Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс"

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСКА-1" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати пункт № 7 розділу Деснянський район, Спеціально обладнані майданчики для паркування таблиці № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 29.11.2018 року № 222/6273 "Про внесення змін до таблиці № 1 до додатка 5 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" згідно з яким, земельну ділянку, як автостоянку № 17 , кадастровий номер :62:701:0028, розташованою за адресою м. Київ вул. Оноре де Бальзак 16-18 включено до переліку паркувальних майданчиків, які закріплені за КП "Київтранспарксервіс".

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2019р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення сторін.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що ТОВ «ОСКА-1» здійснює господарську діяльність, предметом якої є надання мешканцям Деснянського району м. Києва послуг з збереження їх транспортних засобів, а з 23 березня 2014 року ТОВ «ОСКА-1» отримало свідоцтво на право власності автостоянки за № 17, розташованої за адресою м. Київ вул. Оноре де Бальзака 16-18.

Але у супереч вимогам діючого законодавства України на підставі прийнятого Київською міською радою рішення від 29.11.2018 року № 222/6273 за КП «Київтранспарксервіс» закріплені права на експлуатацію - 110 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 13 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозить осіб з інвалідністю, що розташовані на майданчику для паркування транспортних засобів за адресою: Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 16-18 (вздовж лінії швидкісного трамвая), в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, тобто, на земельній ділянці, де знаходиться нерухоме майно ТОВ «ОСКА-1», як позивача.

Отже, на думку позивача, Київська міська рада протиправно закріпила оскаржуваним рішенням за КП «Київтранспарксервіс», як єдиним оператором, автостоянку № 11 за адресою: Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 16-18 (вздовж лінії швидкісного трамвая), в межах III територіальної зони паркування м. Києва, чим порушила вимоги діючого законодавства України та фундаментальні права власності ТОВ «ОСКА-1».

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що при прийнятті спірного рішення Київська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Як зазначив відповідач, оскаржуваним рішенням права позивача не порушуються, оскільки, ТОВ «ОСКА-1» використовує паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 16-18 (вздовж лінії швидкісного трамваю) в межах III територіальної зони паркування м. Києва без жодних на те правових підстав з огляду на наступні обставини. Зокрема, обставини щодо самовільного зайняття земельної ділянки на якій знаходиться паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 16-18 (вздовж лінії швидкісного трамваю) в межах III територіальної зони паркування м. Києва, що закріплений за КП «Київтранспарксервіс», як єдиним оператором у м. Києві, встановлені в рішенні господарського суду м. Києва від 25.03.2015 у справі № 910/18629/13 та рішенні господарського суду м. Києва від 28.02.2017 у справі № 910/17734/15, що набрали законної сили.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2019р. залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс".

Третя особа - КП "Київтранспарксервіс" у наданих поясненнях проти позовних вимог заперечила.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2019р. задоволено клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження задовольнити та призначено справу до розгляду в підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2020р. суд відклав розгляд справи на 22.09.2020р. та зобов`язав Київську міську раду опублікувати оголошення про відкриття провадження в даній адміністративній справі у виданні, в якому спірний акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

22.09.2020р. судове засідання не відбулося через посилення карантинних заходів відповідно до розпорядження голови Окружного адміністративного суду міста Києва № 7/з від 22.09.2020р.

22.09.2020р. представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження, а також подано судову практику з вирішення аналогічних судових справ.

Представником відповідача 22.09.2020р. через канцелярію суду було також подано заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

22.09.2020р. представником третьої особи через канцелярію суду було також подано заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

За результатами розгляду даних клопотань учасників справи суд вирішив здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні.

Згідно з частиною четвертою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Вимоги до згаданого оголошення встановлено частинами 5 - 6 указаної статті Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач надав суду докази публікації в газеті "Хрещатик", № 52 (5331) за 07.08.2020р. оголошення про відкриття провадження у даній адміністративній справі, тому відповідно до приписів частини сьомої статті 264 вищевказаного Кодексу вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Предметом позову у даній справі є пункт № 7 розділу Деснянський район, Спеціально обладнані майданчики для паркування таблиці № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 29.11.2018 року № 222/6273 "Про внесення змін до таблиці № 1 до додатка 5 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві".

Так, 23.06.2011р. Київська міська рада прийняла Рішення № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві", яким відповідно до Податкового кодексу України Київська міська рада вирішила установити в м. Києві місцеві податки та збори, зокрема:

- податок на майно, який складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

- єдиний податок для суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності та віднесені до першої та другої групи платників єдиного податку, визначених у підпунктах 1 і 2 пункту 293.2 статті 293 Податкового кодексу України, у такому розмірі: для першої групи платників єдиного податку - 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року; для другої групи платників єдиного податку - 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

- туристичний збір;

- збір за місця для паркування транспортних засобів.

Пунктом 2 рішення від 23.06.2011 року № 242/5629 Київська міська рада затвердила:

- положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (додаток 1);

- положення про транспортний податок (додаток 2);

- положення про плату за землю (додаток 3);

- положення про туристичний збір (додаток 4);

- положення про збір за місця для паркування транспортних засобів (додаток 5).

Додатком № 5 до рішення від 23.06.2011 № 242/5629 Київська міська рада затвердила Положення про збір за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві (далі - Положення),

Відповідно до вказаного п.1 вказаного Положення платниками збору є юридичні особи, їх філії (відділення, представництва), фізичні особи - підприємці, які згідно з рішенням Київської міської ради організовують та провадять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування та спеціально відведених автостоянках.

Згідно п.2 Положення об`єктом оподаткування є земельна ділянка, яка згідно з рішенням Київської міської ради спеціально відведена для забезпечення паркування транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, тротуарах або інших місцях, а також комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету, за винятком площі земельної ділянки, яка відведена для безоплатного паркування транспортних засобів, передбачених статтею 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Базою оподаткування є площа земельної ділянки, відведена для паркування, а також площа комунальних гаражів, стоянок, паркінгів (будівель, споруд, їх частин), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету.

Пунктом 3 Положення передбачено, що ставка збору встановлюється за кожний день провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у гривнях за 1 квадратний метр площі земельної ділянки, відведеної для організації та провадження такої діяльності, у розмірі 0,0 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, відповідно до рішення та згідно з переліком паркувальних майданчиків, які закріплені за комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (таблиця 1).

Таблицею № 1 до Додатка № 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011р. № 242/5629 визначено Перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за комунальним підприємством "Київтранспарксервіс". Вказаним переліком визначено: місцезнаходження земельних ділянок; кількість машиномісць; площа земельної ділянки, закріпленої за КП "Київтранспарксервіс"; технічне облаштування.

В подальшому, пунктом 1 спірного рішення Київської міської ради від 29.11.2018 року № 222/6273 таблицю № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" викладено у новій редакції.

Так, в новій редакції в пункті № 7 розділу «Деснянський район», «Спеціально обладнані майданчики для паркування» таблиці № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011р. № 242/5629 вказано адресу вул. Бальзака, 16 - 18 (вздовж лінії швидкісного трамвая), кількість машиномісць - 110, площа земельної ділянки - 2750,0.

Згідно з ч. 2 статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені чинними на момент виникнення спірних правовідносин), органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів суб`єктів правовідносин, на регулювання яких видано спірний акт.

Акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Відповідно до п. 24 ч. 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з пп. 12.4.1 п. 12.4 статті 12 Податкового кодексу, до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.

До місцевих податків належать: податок на майно та єдиний податок (пп. 10.1.1 - 10.1.2 п. 10.1 статті 10 ПК України).

До місцевих зборів належать: збір за місця для паркування транспортних засобів та туристичний збір (пп. 10.2.1 - 10.2.2 п. 10.2 статті 10 ПК України).

Відповідно до пп. 12.3.2 п. 12.3 статті 12 ПК України, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Відповідно до пп. 12.4.1 п. 12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 12.5 статті 12.5 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2020 р. № 820/11122/15, зміст наведених положень свідчить про те, що місцеві ради мають обов`язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) місцевий податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Місцеві ради мають приймати рішення про встановлення місцевих податків і зборів, здійснювати перегляд розміру ставок місцевих податків і зборів, бази та об`єкта оподаткування або продовжувати дію попередніх рішень, що були прийняті, щорічно, до початку наступного бюджетного періоду.

Таким чином, встановлення податку на майно, зокрема в частині збору за місця для паркування транспортних засобів, є обов`язком місцевої ради, який підлягає виконанню шляхом прийняття відповідного рішення.

Отже, рішенням Київської міської ради від 23.06.2011р. № 242/5629, відповідно до наданих Податковим кодексом України повноважень, були встановлені місцеві податки і збори у м. Києві, у тому числі і збір за місця для паркування транспортних засобів, а також було затверджено Положення, що регулювало питання порядку сплати вказаного збору.

Як вбачається з преамбули спірного рішення Київської міської ради від 29.11.2018 року № 222/6273, його прийнято на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" від 07 грудня 2017 року N 2245.

Отже, оскаржуване рішення прийняте Київрадою в межах її повноважень.

З приводу доводів позивача відносно того, що оскаржуваним пунктом № 7 розділу Деснянський район таблиці № 1 додатка 5 до рішення Київської міської ради від 29.11.2018 року № 222/6273 земельну ділянку, як автостоянку № 17 по вул. Оноре де Бальзака, 16-18 протиправно включено до переліку паркувальних майданчиків, які закріплені за КП "Київтранспарксервіс" суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" Київська міська рада в межах своєї компетенції має право встановлювати порядок утримання та експлуатації об`єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.

Відповідач наділений повноваженнями створювати підприємства комунальної власності та передавати їм повноваження щодо управління майном, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Так, рішенням Київської міської ради від 26 червня 2007 року N 930/1591 "Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві" КП "Київтранспарксервіс" визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів в м. Києві.

Іншим рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року N 1051/1051 "Про Правила благоустрою міста Києва", зокрема, його п. 17.3.1 Розділу XVII "Правила паркування транспортних засобів у місті Києві" передбачено, що платні місця для паркування транспортних засобів (далі - майданчики для платного паркування) призначені для тимчасової стоянки транспортного засобу зі стягненням плати за паркування у відведених або спеціально обладнаних місцях без відповідальності за збереження транспортного засобу або з такою відповідальністю, якщо можливе оснащення місця для паркування транспортних засобів необхідним обладнанням. Організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

Тобто, питання передачі прав на паркувальну діяльність та отримання коштів від паркувальних послуг КП "Київтранспарксервіс" вже було урегульовано Київською міською радою раніше.

Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2015р. у справі № 910/18629/13 (набрало законної сили - 10.06.2015р.) та рішенням господарського суду міста Києва від 28.02.2017р. у справі №910/17734/15 (набрало законної - 13.04.2017р.) було зобов`язано ТОВ "Оска-1" звільнити земельні ділянки, що розташована за адресою: вул. Оноре де Бальзака у Деснянському районі м. Києва.

Отже, на час прийняття оскаржуваного рішення Київської міської ради від 29.11.2018 року № 222/6273 ТОВ "Оска-1" вже не мало будь-яких прав на земельні ділянки, що розташовані по вул. Оноре де Бальзака у Деснянському районі м. Києва.

Таким чином, на час прийняття оскаржуваного рішення (29.11.2018р.) спірна земельна ділянка вже не перебувала у власності чи розпорядженні ТОВ "Оска-1".

В свою чергу, спірним рішенням від 29.11.2018 року № 222/6273 Київська міська рада не вирішувала питання власності чи користування буд-якими земельними ділянками та не позбавляла позивача права користування земельною ділянкою по вул. Оноре де Бальзака у Деснянському районі м. Києва, а лише врегулювала питання оподаткування закріплених за третьою особою майданчиків для платного паркування.

Суд не приймає посилання позивача постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020р. у справі № 640/13838/19, якою було задоволено позовні вимоги ТОВ "Інвест-Проперті" до Київської міської ради та визнано протиправним та нечинним рішення Київської міської ради від 05 березня 2019 року N 184/6840 "Про вдосконалення організації паркувального транспорту в місті Києві".

Вказаним судовим рішенням у справі № 640/13838/19 було встановлено порушення Київською міською радою процедури прийняття регуляторного акту - п. 1.5 рішення Київської міської ради від 05 березня 2019 року №184/6840 "Про вдосконалення організації паркувального транспорту в місті Києві", передбаченої Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Так, згідно ч.1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Згідно з частиною першою статті 77 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві особа, яка стверджує про порушене її право, повинна навести зміст позовних вимог, викласти обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку з цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві хто, котрий саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив його права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Так, предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з позовної заяви, свої вимоги про скасування скасувати пункту № 7 розділу таблиці № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 29.11.2018 року № 222/6273 "Про внесення змін до таблиці № 1 до додатка 5 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" позивач обґрунтовує порушенням його права власності та користування внаслідок закріплення за КП «Київтранспарксервіс», як єдиним оператором, автостоянки № 11 за адресою: Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 16-18. При цьому позивач наголошує на наявність у нього права користування вказаною земельною ділянкою на підставі договору № 81 від 31.12.2012 року, укладеного з КП «Деснянськпарксервіс», та облаштування ним за власні кошти даної земельної ділянки під автостоянку.

Проте ні у позовній заяві, ні під час розгляду справи по суті, позивачем не було наведено таку підставу позову, як порушення відповідачем порядку (процедури) прийняття спірного нормативно-правового акту. Як наслідок, відповідачем жодних пояснень з цього приводу не надавалося, а судом, відповідно, під час розгляду справи дане питання не досліджувалось.

Порядок зміни предмета або підстав позову чітко урегульовано статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 1).

У разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні (ч. 7).

Позивачем в порядку і строки, визначені у ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про зміну підстав позовних вимог не подавалась, тому справа розглядається судом в межах тих підстав позову, які наведені у позовній заяві.

Водночас, в даному випадку позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку з наведенням інших підстав позовних вимог.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСКА-1" не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСКА-1" відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій