Справа № 420/9230/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9230/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

06 листопада 2020 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 420/9230/20, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач, уточнивши позовні вимоги, просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку та поновлені виплати пенсії за віком за період з 07.10.2009р. по 02.04.2018р., невиплаті пенсії у встановленому законом розмірі, починаючи з 02.04.2018р., зупиненні виплати з 01.03.2020р.;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та поновити виплату позивачу пожиттєво пенсії за період з 07.10.2009р. по 02.04.2018р. шляхом її призначення знову, на рівних з іншими громадянами України умовах, відповідно з нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-ІV, з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на підставі документів, наявних у пенсійній справі, із застосуванням при розрахунку розміру пенсії за період з 07.10.2009р. по 02.04.2018р. показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якого сплачені страхові внески, за 2017-2019 роки - 7763,17 грн., доплатою за наднормативний стаж 15 років, не нижче мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого на момент фактичного виконання судового рішення (2020 р.), з виплатою усіх підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент поновлення та виплати пенсії, проведенням індексації та осучасненням пенсії, відповідно до пенсійної реформи України, компенсацією втрати доходів за затримку виплати пенсії чи її невиплати у належному розмірі, за період з 07.10.2009р. по день фактичного виконання рішення, з урахуванням раніше виплачених сум, одним платежем на визначений позивачем банківський рахунок;

провести перерахунок позивачу пенсії за віком, починаючи з 02.04.2018р. по день фактичного виконання рішення, на рівні з іншими громадянами України умовами, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-ІV з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на підставі документів, наявних у пенсійній справі, із застосуванням при розрахунку розміру пенсії показника середньої заробітної плати (доходу в Україні), з якої сплачено страхові внески, за 2016-2018 роки - 3764,40 грн., з оцінкою одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, доплатою з понаднормативний стаж 15 років, з виплатою усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, індексації та осучасненням пенсії, відповідно до пенсійної реформи України, компенсацією втрати доходів за затримку виплати пенсії чи її невиплати у належному розмірі, з урахуванням раніше виплачених сум, одним платежем на визначений позивачем банківський рахунок;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача 58059 грн. моральної шкоди, в режимі негайного виконання рішення, одним платежем;

відповідно до п.1 ч.2 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду у повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом стягнення одним платежем всієї суми боргу, починаючи з 07.10.2009р. по день фактичної виплати;

відповідно до ч. 6 ч. 245 КАС України, ч.1 ст. 382 КАС України зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в 14-денний строк надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2020р. позов задоволено частково:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 , призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі № 815/2507/18;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) з 02.04.2018р. із застосуванням показника середньої заробітної плати та величини оцінки одного року страхового стажу відповідно до пп. 4-4 п.4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вже отриманих сум пенсії, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

27.10.2020р. (вх. № ЕП/18717/20) до суду від представника позивача надійшла заява про прийняття додаткового рішення, в якій заявник просить у строк до десяти днів прийняти додаткове рішення по справі № 420/9230/20, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком, починаючи з 02.04.2018р., з нарахуванням та виплатою надбавки до пенсії за наднормативний стаж 15 років та компенсації втрачених доходів за невиплату пенсії в належному розмірі по день фактичного виконання рішення на визначений позивачем банківський рахунок.

В обґрунтування заяви зазначено, що при прийнятті рішення судом не вирішено питання щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком, починаючи з 02.04.2018р., з нарахуванням та виплатою надбавки до пенсії за наднормативний стаж 15 років та компенсації втрачених доходів за невиплату пенсії в належному розмірі по день фактичного виконання рішення на визначений позивачем банківський рахунок. Позивач акцентує увагу, що в обґрунтування неналежного проведення перерахунку пенсії з усіма складовими, із застосуванням правильних показників середньої заробітної плати, відповідач посилається на непокладення на нього таких зобов`язань рішенням суду по справі № 815/2507/18.

Згідно ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи, що справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заява про ухвалення додаткового судового рішення розглядається в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, (елементами якого є законність, юридична визначеність, заборона свавільності, доступ до правосуддя в незалежних і безсторонніх судах, повага до прав людини, недискримінаційність та рівність перед законом).

За змістом ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком, починаючи з 02.04.2018р., з нарахуванням та виплатою надбавки до пенсії за наднормативний стаж 15 років, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно протоколу перерахунку пенсії від 11.02.2019р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі № 815/2507/18 поновлено ОСОБА_1 виплату пенсії за віком шляхом призначення пенсії заново відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на визначений позивачем банківський рахунок, починаючи з 02.04.2018р. (а.с. 17-18).

При цьому, при обчисленні розміру пенсії відповідно до приписів абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» враховано доплату за понаднормовий стаж за 5 років.

Також зі змісту протоколу перерахунку пенсії від 11.02.2019р. вбачається, що призначення пенсії відбувалось, виходячи з розрахунку тривалості стажу 35 років.

Аналіз приписів ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та встановлених судом обставин свідчить, що при призначенні пенсії позивача на виконання рішення суду відповідачем правомірно враховано доплату за понаднормовий стаж за 5 років, враховуючи, що згідно наявних у матеріалах справи доказів тривалість стажу позивача становить 35 років.

Суд акцентує увагу, що 10.07.2020р. представник позивача звернувся до відповідача з заявою, в якій просив прийняти у десятиденний строк рішення про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі документів, наявних в пенсійній справі, на визначений заявником банківський рахунок за період з 07.10.2009р. по 02.04.2018р., з визначенням індексації та компенсації втрачених доходів та, починаючи з 01.03.2020р. з проведенням індексації (перерахунку) пенсії у 2019р. та 2020 р., компенсацією втрати доходу за затримку виплати пенсії в установленому законом розмірі по день фактичної виплати, виплатою щомісячної компенсаційної виплати у розмірі 500 грн., починаючи з 01.04.2020р., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №251 від 01.04.2020р. (а.с. 27-30).

Проте вимог щодо нарахування та виплати надбавки до пенсії за наднормативний стаж 15 років зазначена заява не містила. Інших доказів звернення з такими вимогами до органу Пенсійного фонду України, а також надання доказів, що підтверджують наявність правових підстав для збільшення згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розміру пенсії за період, більший, ніж 5 років, як то здійснено відповідачем, до суду не надано.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Суд зазначає, що позивачем жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами правових підстав для врахування при обчисленні пенсії надбавки до пенсії за наднормативний стаж за 15 років.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги, щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком, починаючи з 02.04.2018р., з нарахуванням та виплатою надбавки до пенсії за наднормативний стаж 15 років, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про компенсацію втрачених доходів за невиплату пенсії в належному розмірі по день фактичного виконання рішення на визначений позивачем банківський рахунок, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року (далі - Порядок № 159).

Згідно ст. 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За приписами ст. 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно прписів ст.ст. 3, 4 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно п.1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (п.2 Порядку № 159).

За змістом п.3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даному випадку - органом прокуратури) добровільно чи на виконання судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у т. ч. пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в т. ч. пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм викладено Верховним Судом у постановах від 15.04.2019 р. (справа № 727/7818/16-а), від 20.02.2018 р. (справа №336/4675/17), від 14.05.2019 р. (справа № 804/2994/18), від 12.06.2019 р. (справа № 425/38/17), від 21.06.2018 р. (справа №523/1124/17) та від 03.07.2018 р. (справа №521/940/17).

Відповідно до ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені доходи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі № 815/2507/18, зокрема, зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком шляхом призначення пенсії заново відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на визначений позивачем банківський рахунок, починаючи з 02.04.2018 р.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі № 815/2507/18 набрало законної сили 29.11.2018 р.

Проте зазначене рішення у вказаній частині виконано 11.02.2019р.

Так, згідно протоколу перерахунку пенсії від 11.02.2019р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі № 815/2507/18 поновлено ОСОБА_1 виплату пенсії за віком шляхом призначення пенсії заново відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на визначений позивачем банківський рахунок, починаючи з 02.04.2018р. (а.с. 17-18).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Для зупинення виконання судових рішень, яке допускається як виняток, повинні бути вагомі причини.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 3 ст. 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За нормами ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. У таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Суд також звертає увагу на пілотне рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

За приписами ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.07.2017 р. № 2а-1102/09/2670, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що у розумінні Закону № 2050 пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду, і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу.

Отже позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати пенсії.

Отже, з 29.11.2018 р. (дня набрання законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі № 815/2507/18) у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Після набрання законної сили зазначеним рішенням та у зв`язку з несвоєчасним його виконанням відповідачем позивач набув права на компенсацію.

З урахуванням наведених приписів чинного законодавства та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що за період з 29.11.2018 р. по 11.02.2019р. з вини відповідача позивачу не нараховано і не виплачено доходи, на які він мав право з урахуванням п. 4 Порядку № 159.

Суд акцентує увагу, що у Законі № 2050-III та Порядку № 159 закріплено чітку формулу обчислення суми компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а саме (добуток - присуджена сума) х (величина приросту споживчих цін за період, яка визначається шляхом множення між собою місячних індексів, які множаться на 100 та з отриманої суми віднімається 100 відсотків):100).

Таким чином, виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачу підлягає нарахуванню сума компенсації втрати частини доходів за несвоєчасну виплату пенсії за період з 29.11.2018 р. по 11.02.2019р.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у компенсації втрати частини грошових доходів за період з 29.11.2018 р. по 11.02.2019р. у зв`язку з порушенням термінів виплати сум, присуджених рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі № 815/2507/18; зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 29.11.2018 р. по 11.02.2019р. у зв`язку з порушенням термінів виплати сум, присуджених рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі № 815/2507/18, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р., з урахування висновків суду.

Разом з тим, суд вважає передчасними вимоги щодо зобов`язання виплатити компенсацію втрати доходів за затримку виплати пенсії чи її невиплати у належному розмірі, по день фактичного виконання рішення цій справі, з урахуванням раніше виплачених сум, одним платежем на визначений позивачем банківський рахунок, оскільки у вказаній частині право позивача ще не порушене, беручи до уваги, що компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені доходи.

Таким чином, враховуючи, що судом щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази не ухвалено рішення, суд дійшов до висновку про необхідність ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 143, 205, 241 247, 252 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 420/9230/20, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у компенсації втрати частини грошових доходів за період з 29.11.2018 р. по 11.02.2019р. у зв`язку з порушенням термінів виплати сум, присуджених рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі № 815/2507/18.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 29.11.2018 р. по 11.02.2019р. у зв`язку з порушенням термінів виплати сум, присуджених рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі № 815/2507/18, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р., з урахування висновків суду.

В іншій частині вимог, - відмовити.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Самойлюк