Справа № 340/1702/20
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/1702/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач-1: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 40, )

відповідач-2: Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області (27501, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Приморська, 48, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області (надалі ТУ ДСА в Кіровоградській області), Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що він у період з 09.04.1990 по 29.09.2016 року обіймав посаду судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області. При звільненні його з посади судді у відставку йому не була виплачена вихідна допомога у зв`язку з дією Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", яким із Закону України "Про судоустрій і статут суддів" виключена стаття 136, яка передбачала виплату вихідної допомоги. Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року №2-р(II)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні". У зв`язку з цим позивач звернувся до ТУ ДСА в Кіровоградській області з проханням здійснити нарахування та виплату йому вихідної допомоги. Проте у виплаті такої допомоги було відмовлено. З цих підстав позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати йому вихідної допомоги при виході у відставку;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу при виході у відставку відповідно до його заробітної плати за останньою посадою станом на 29.09.2016 року на його банківський рахунок згідно картки реквізитів для проведення операції з поповнення карткового рахунку.

Ухвалою судді від 02.06.2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачі подали відзиви на позову заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що позивач не має права на виплату вихідної допомоги, оскільки на день його виходу у відставку 22.09.2016 року Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не була передбачена така вихідна допомога. Відповідачі стверджують, що рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 року №2-р(II)/2020 не є підставою для виплати позивачу вихідної допомоги, оскільки воно не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання ним чинності. З цих підстав просили суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 працював суддею, а постановою Верховної Ради України "Про звільнення суддів" №1600-VІІІ від 22.09.2016 року звільнений з посади судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На підставі цієї постанови головою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області видано наказ №66-о від 30.09.2016 року, яким позивача відраховано зі штату суду у зв`язку зі звільненням у відставку з 30.09.2016 року. (а.с. 3)

У квітні 2020 року позивач звернувся до ТУ ДСА в Кіровоградській області із заявою, у якій просив здійснити нарахування та виплату йому вихідної допомоги при виході у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою станом на 30.09.2016 року. (а.с. 9)

ТУ ДСА в Кіровоградській області на цю заяву надало відповідь №997/20-вих від 06.05.2020 року, у якій повідомило про те, що ТУ ДСА в Кіровоградській області здійснює нарахування вихідної допомоги у зв`язку з відставкою працюючим суддям. (а.с. 10)

Позивач, не погодившись із такою відповіддю, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що на час звільнення позивача у відставку з посади судді діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 року (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIIІ від 12.02.2015 року).

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 120 цього Закону суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно з частиною 3 статті 122 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

У Законі України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI (у первісній редакції) містилася стаття 136 "Вихідна допомога судді у зв`язку з відставкою", яка передбачала, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою; у разі якщо суддя, відставка якого була припинена у зв`язку з повторним обранням на посаду, знову подасть заяву про відставку, виплата вихідної допомоги не здійснюється.

Між тим, підпунктом 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII, який набрав чинності 01.04.2014 року, у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI статтю 136 було виключено.

З 28.03.2015 року діяла редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI, визначена Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIIІ від 12.02.2015 року, яка взагалі не передбачала виплату вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою.

З 30.06.2016 року набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.09.2016 року.

Пунктом 2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Статтею 143 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. У разі якщо суддя, відставка якого була припинена у зв`язку з повторним призначенням на посаду, знову подасть заяву про відставку, виплата вихідної допомоги не здійснюється.

Отже, у зв`язку з цими законодавчими змінами судді, щодо яких в період з 1 квітня 2014 року по 29 вересня 2016 року було прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги.

Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року №2-р(II)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення визначено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Така ж норма передбачена у статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України".

Згідно з частиною 1 статті 97 Закону України "Про Конституційний Суд України" суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Таким чином, підпункт 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII втратив чинність 15.04.2020 року.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зазначає, що оскільки право на отримання вихідної допомоги нерозривно пов`язане з датою виходу судді у відставку, тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді у відставку.

Такий висновок відповідає правовій позиції, наведеній у постановах Верховного Суду від 19.09.2018 року (справа №822/2043/16), від 15.05.2019 року (справа 824/924/16-а), від 17.03.2020 року (справа №814/2546/17.

Оскільки позивач був звільнений у відставку з посади судді постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року, тобто в період дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 року (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIIІ від 12.02.2015 року), який не передбачав права суддів на отримання вихідної допомоги, тому у відповідача-2 при відрахуванні позивача зі штату суду на той момент були відсутні законні підстави для нарахування та виплати такої допомоги.

Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 року №2-р(ІІ)/2020, на яке позивач посилається у позові, на спірні правовідносини не впливає, оскільки ним дія статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI ("Вихідна допомога судді у зв`язку з відставкою") не відновлена. Це рішення Конституційного суду України не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, які виникли до його ухвалення, а відтак не зумовлює обов`язок відповідачів нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у зв`язку з його відставкою, яка відбулася ще 22.09.2016 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд прийшов до висновку, що відповідачі у спірних правовідносинах не допустили протиправної бездіяльності та прав позивача не порушували. Правових підстав для покладення на відповідачів обов`язку нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при виході у відставку відповідно до його заробітної плати за останньою посадою станом на 29.09.2016 року, про що він просить у позові, немає. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати сторонами у справі не понесені.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш