Справа № 500/1064/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1064/20 пров. № А/857/8033/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Глушка І.В., Макарика В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року у справі №500/1064/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Баб`юк П.М., справу розглянуто у письмовому провадженні, місце ухвалення Тернополі),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.07.2019 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, відповідач листом від 09.10.2019 №851/03-10 відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, мотивуючи тим, що позивач не має права на призначення пенсії за вислугою років у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, оскільки спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугою років до 01.04.2015 становить 23 роки 7 місяців 17 днів (необхідно не менше 25 років); до 01.01.2016 становить 24 роки 4 місяці 17 днів (необхідно не менше 26 років 6 місяців); до 11.10.2017 становить 26 років 1 місяць 27 днів (необхідно не менше 26 років 6 місяців). Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки вважає, що відповідач невірно тлумачить положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», адже, на думку, позивача час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також, до стажу державної служби.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлену листом від 09.10.2019 №851/03-10, в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років у відповідності до вимог пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» час проходження ОСОБА_1 строкової військової служби в Радянській армії - 1 рік 10 місяців 21 день, та призначити йому пенсію за вислугою років з 09.07.2019 на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазнає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що оскільки, період проходження військової служби не відноситься до посад, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому підстави для зарахування до педагогічного стажу періоду з 27.06.1978 по 17.05.1991 - відсутні. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що згідно з дипломом ИТ №935984 з 01.09.1985 по 24.06.1989 позивач навчався на денній формі в Кременецькому педагогічному училищі, після закінчення якого отримав спеціальність викладання праці та креслення в 4-8 класах загальноосвітньої школи.

Позивач проходив військову службу в рядах Радянської армії з 27.06.1989 до 17.05.1991, що підтверджується записами у військовому квитку НОМЕР_1 , виданому 27.06.1989.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 , дата заповнення - 15.08.1991, містяться наступні відомості про його трудову діяльність: з 15.08.1991 по 30.08.1999 працював вчителем фізвиховання Тетильківської неповної середньої школи; з 01.09.1999 по 05.09.2000 працював викладачем допризовної підготовки юнаків у Кременецькому профтехучилищі №6; з 05.09.2000 по 31.08.2018 працював вчителем фізичного виховання у Кременецькій ЗОШ I-III ст. №4; звільнився з роботи 31.08.2018 за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, 09.07.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За результатами розгляду заяви, відповідач листом від 09.10.2019 №851/03-10 відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, мотивуючи тим, що позивач не має права на призначення пенсії за вислугою років у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років, оскільки спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугою років до 01.04.2015 становить 23 роки 7 місяців 17 днів (необхідно не менше 25 років); до 01.01.2016 становить 24 роки 4 місяці 17 днів (необхідно не менше 26 років 6 місяців); до 11.10.2017 становить 26 років 1 місяць 27 днів (необхідно не менше 26 років 6 місяців).

Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивач має право на зарахування до пільгового стажу роботи періоду проходження ним військової служби, оскільки призов його до лав військової служби відбувався під час його навчання за спеціальністю.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991 №1788-XII.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років (стаття 2 Закону №1788-XII).

Згідно із статтею 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Статтею 55 Закону №1788-XII визначено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «е» частини 1 статті 55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 положення статті 55 Закону №1788-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Тобто при наявності відповідного стажу працівники освіти мають право на призначення пенсії за вислугою років незалежно від віку.

Після опублікування зазначеного Рішення Конституційного Суду ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років, додавши необхідні документи.

Проте, відповідач відмовив в призначенні пенсії за вислугою років в зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу в позивача, адже вважає, що проходження строкової військової служби в Радянській армії 1 рік 10 місяців 21 день не підлягає зарахуванню, оскільки на момент призову позивач не навчався за фахом та не працював за спеціальністю.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Як слідує із матеріалів справи, позивач навчався на денній формі в Кременецькому педагогічному училищі, після закінчення якого отримав диплом НОМЕР_3 з 01.09.1985 по 24.06.1989 спеціальність викладання праці та креслення в 4-8 класах загальноосвітньої школи.

Відповідно до записів військового квитка позивач 27.06.1989 призовною комісією при Кременецькому районному воєнному комісаріаті Тернопільської області призваний на дійсну військову службу та направлений в частину.

Закінчивши військову службу в рядах Радянської армії 17.05.1991, позивач прийнятий на посаду вчителя фізвизховання Тетильківської неповної середньої школи 15.08.1991.

Таким чином, позивач після закінчення навчання у педагогічному училищі став до строкової військової служби, а після закінчення проходження військової служби в Радянській армії (1 рік 10 місяців 21 день) працевлаштувався за спеціальністю

З урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач має право на зарахування до пільгового стажу роботи періоду проходження ним військової служби, оскільки призов його до лав військової служби відбувався під час його навчання за спеціальністю (за фахом), а проходження - одразу (на третій день) після отримання диплому. Крім цього, після проходження ним військової служби позивач працевлаштувався за спеціальністю.

Така позиція суду узгоджується також з висновками Верховного Суду в постанові від 23.12.2019 у справі №535/103/17 та в постанові від 26.03.2020 у справі №226/4/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року у справі №500/1064/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик