Справа № 620/2025/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2025/20 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Василенка Я.М. та Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року, яке проголошене о 10 год. 25 хв. та складене у повному обсязі 07 липня 2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №267 від 12 травня 2020 року Про результати службового розслідування, яким ОСОБА_1 було притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі 15 (п`ятнадцяти) прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Скаржник вказує на те, що оскаржуваний наказ є правомірним, оскільки відповідачем службове розслідування було проведено в межах строку, встановленого Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі» Також скаржник вважає, що ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги Статуту внутрішньої служби ЗСУ щодо обов`язку вживати заходи для усунення втрат (нестач).

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про незаконність наказу про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності, з огляду на порушення відповідачем загального порядку притягнення до матеріальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що пунктом 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №267 від 12 травня 2020 року Про результати службового розслідування, майора ОСОБА_1 було притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі 15 (п`ятнадцяти) прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Не погоджуючись із вказаним наказом в частині притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ні наказом про притягнення до матеріальної відповідальності, ні службовим розслідуванням не встановлено спричинення його діями прямої дійсної шкоди за фактом нестачі медичного майна. Матеріалами службового розслідування не доведено, що позивач, як начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 , своїм рішенням чи бездіяльністю порушував установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду.

Суд першої інстанції також вказував, що в порушення п. 3 ст. 8 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі розслідування по факту відсутності майна медичної служби було закінчено 06 травня 2020 року, тобто через 2 роки з дня його фактичного первинного призначення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначено Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року № 160-IX (далі - Закон №160-IX).

Відповідно до п.п 4, 5 ч.1 ст. 1 Закону №160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону № 160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Отже до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця, у разі заподіяння шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяною шкодою.

Порядок притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності військовослужбовців визначено ст. 5 Закону №160-ІХ.

Згідно вказаної статті особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №267 від 12 травня 2020 року Про результати службового розслідування вина ОСОБА_1 виражається у формі неналежного виконання своїх функціональних обов`язків, які полягають у невжитті ним належних заходів, передбачених законодавством щодо контролю за використанням майна медичного призначення.

Зі змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 №267 від 12 травня 2020 року Про результати службового розслідування вбачається, що старший сержант ОСОБА_2 , який був призначений згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 березня 2017 року №46 командиром взводу матеріального забезпечення, отримав 21 (двадцять одну) аптечку загального призначення. Старший сержант ОСОБА_2 був звільнений з військової служби в запас 07 жовтня 2017 року. Станом на 16 лютого 2018 року було здано до аптеки військової частини 13 (тринадцять) аптечок з 21 які він отримав на відповідальне зберігання.

Старшина ОСОБА_3 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 квітня 2018 року № 90 був призначений на посаду командира взводу матеріального забезпечення 1 танкового взводу.

Після призначення ОСОБА_3 на посаду було складено акт прийому посади за фактичною наявністю майна від 12 квітня 2018 року № 1314, в якому зафіксовано недостачу майна медичної служби, а саме 8 (вісім) аптечок загального призначення виробництва США.

Внаслідок виявлення нестачі ОСОБА_3 23 березня 2018 року було написано рапорт про призначення службового розслідування по даному факту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 березня 2018 року № 521 «Про призначення службового розслідування» призначено проведення службового розслідування нестачі майна у взводі матеріального забезпечення 1 танкового батальйону по медичній службі, яке повинно було бути закінчено 05 квітня 2018 року. Підставою призначення вказаного розслідування став рапорт ОСОБА_3 від 23 березня 2018 року № 267.

Разом з тим колегія суддів зауважує, що майор медичної служби ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 28 липня 2018 року. Нестача медичного майна документально була встановлена 23 березня 2018 року.

Відтак, нестача медичного майна була встановлена за чотири місяці до призначення позивача на посаду.

При цьому, в акті службового розслідування не наведено внаслідок яких конкретних винних протиправних дій позивача настала пряма дійсна шкода.

Проведеним службовим розслідуванням не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями позивача та фактом нестачі медичного майна, а також вини ОСОБА_1 в завданні прямої дійсної шкоди за фактом нестачі медичного майна, яке було отримано на відповідальне зберігання старшим сержантом ОСОБА_2 ще 30 липня 2017 року та відсутність якого була встановлена 23 березня 2018 року, тобто до призначення позивача на посаду.

Відтак, відповідачем не доведено заподіяння саме позивачем шкоди через його протиправні дії, не встановлено вину позивача та причинний зв`язок між його протиправними діями і настанням шкоди, не взято до уваги період з якого позивач перебував на посаді.

Отже, відповідачем не доведено наявності підстав та умов для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, встановлених статтею 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Окрім того відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №267 від 12.05.2020 Про результати службового розслідування вина ОСОБА_1 визначена як неналежне виконання ним своїх функціональних обов`язків, які полягають у невжитті ним належних заходів, передбачених законодавством щодо контролю за використанням майна медичного призначення.

Однак службовим розслідуванням не встановлено та в акті службового розслідування не зафіксовано, що позивач, як начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 , своїм рішенням чи бездіяльністю порушував установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду.

Скаржник також стверджує про дотримання строків проведення службового розслідування за фактом нестачі медичного майна.

Однак з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23 березня 2018 року №521 Про призначення службового розслідування службове розслідування нестачі майна у взводі матеріального забезпечення мало бути закінченим 05 квітня 2018 року.

Натомість розслідування по факту відсутності майна медичної служби було закінчено 06 травня 2020 року, тобто через 2 роки з дня його фактичного первинного призначення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем ч.3 ст. 8 Закону № 160-IX, який визначає, що розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні підстав для визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №267 від 12 травня 2020 року Про результати службового розслідування, яким ОСОБА_1 було притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі 15 (п`ятнадцяти) прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 01 липня 2020 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Я.М. Василенко

О.М. Кузьмишина