Справа № 440/5246/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 р. Справа № 440/5246/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Бершова Г.Є. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2020, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 18.03.2020 по справі № 440/5246/19

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту з питань реєстрації , Виконавчого комітету Полтавської міської ради , Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації виконавчого комітету Полтавської міської ради

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Полтавської міської ради, у якому просив визнати протиправною відмову від 23.12.19 у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та дії відповідача щодо порушення строку надання відповіді у день звернення; визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача зареєструвати місце проживання позивача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки прийняв до розгляду відзив Департаменту з питань реєстрації м. Полтави, який станом на 2 березня 2020 року не мав процесуального статусу учасника справи. Зазначає, що у разі неподання відповідачами належного відзиву на позов адміністративний суд першої інстанції міг кваліфікувати дане діяння як визнання позову за правилом ч. 4 ст. 159 КАС України. Такі порушення чинного процесуального закону зумовили неправильну оцінку матеріалів справи, що призвело до порушення ст. 242 КАС України стосовно винесення законного і обґрунтованого рішення. Стверджує, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить вся квартира за адресою АДРЕСА_1 , яка раніше була комунальною квартирою. Як відомо ОСОБА_2 свого часу у 2003-2006 році викупила квартиру у трьох окремих власників та наразі є власницею всієї квартири АДРЕСА_2 , що не враховано відповідачем та не з`ясовано судом першої інстанції. Позивач та його дружина, ОСОБА_2 , будучи за законом спільними сумісними власниками набутого упродовж перебування в шлюбі майна не вважали за необхідне надавати до органу реєстрації усі документи. Цілком достатньо було того, що заявник надав документ, який посвідчує право приватної власності його дружини на 6/25 квартири, що за законом достатньо для оформлення реєстрації місця проживання позивача.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 21.12.19 через Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Полтавської міської ради звернувся до управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6). У формулярі заяви на зворотному боці власником житла ОСОБА_2 надано згоду на реєстрацію місця проживання. До заяви додано копію свідоцтва про право власності від 22.03.06, витягу від 27.03.06 №10215975 (а.с. 4, 8). За вчинення реєстраційної дії позивачем сплачено адміністративний збір у розмірі 40,80 грн, що підтверджено квитанцією від 21.12.19 (а.с. 5).

23.12.19 головним спеціалістом відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб ОСОБА_3 у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 відмовлено відповідно до пункту 1 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання (особа не подала необхідних документів або інформації) а саме: надано згоду на реєстрацію місця проживання тільки одним із співвласників даної квартири, яка має на праві приватної власності 6/25 частини та не надано згоду на реєстрацію місця проживання інших співвласників 19/25 частини житлового приміщення за зазначеною адресою (а.с. 6 - зворот).

Не погодившись з відмовою у реєстрації місця проживання, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при реєстрації місця проживання особи в житлі, яке перебуває у спільній власності, згода інших співвласників є обов`язковою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" (надалі також - "Закон") відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до статті 2 Закону громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У статті 3 Закону визначено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Орган реєстрації - це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Частиною першою статті 6 Закону встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

При цьому частиною третьою статті 6 Закону визначений перелік документів, які особа подає для реєстрації до органу реєстрації, зокрема:

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

- квитанцію про сплату адміністративного збору;

- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Частиною восьмою статті 6 Закону встановлено, що забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Також статтею 9 Закону визначені підстави для відмови в реєстрації, зокрема, якщо:

- особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію;

- у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними;

- для реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів встановлено Правилами реєстрації місця проживання і Порядком передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 (далі - "Правила").

Відповідно до пункту 1 ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Пунктами 3-4 Правил передбачено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Відповідно до пункту 8-9 Правил документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративні послуги".

Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України:

- у вигляді книжечки (зразка 1993 року) - шляхом проставлення в ньому штампа реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 1 або штампа зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 2;

- у формі картки (зразка 2015 року) - шляхом внесення інформації до безконтактного електронного носія, який імплантовано у такий паспорт, у разі наявності робочих станцій та підключення органу реєстрації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр). У разі непідключення органу реєстрації до Реєстру особі видається довідка про реєстрацію або зняття з реєстрації місця проживання, а внесення інформації до безконтактного електронного носія здійснюється територіальним підрозділом ДМС на підставі такої довідки.

Пунктом 11 Правил передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала необхідних документів або інформації;

- у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

- звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Рішення про відмову в реєстрації місця проживання з підстави неподання необхідних документів не може бути прийнято у разі проведення державної реєстрації місця проживання новонародженої дитини відповідно до Порядку надання комплексної послуги "е-малятко", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 р. N 691 "Про реалізацію експериментального проекту щодо створення сприятливих умов для реалізації прав дитини".

Згідно з пунктом 18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

- право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);

- право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

- проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються:

- документ, що посвідчує особу представника;

- документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

З огляду на матеріали справи, позивачем подано заяву про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6). У формулярі заяви на зворотному боці власником житла ОСОБА_2 надано згоду на реєстрацію місця проживання. До заяви додано копію свідоцтва про право власності від 22.03.06, витягу від 27.03.06 №10215975 (а.с. 4, 8). За вчинення реєстраційної дії позивачем сплачено адміністративний збір у розмірі 40,80 грн, що підтверджено квитанцією від 21.12.19 (а.с. 5).

Разом з тим, відповідно до витягу з реєстрації права власності на нерухоме майно, номер витягу 10215975 ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 22.03.2016 є власником 6/25 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Форма власності приватна спільна часткова.

Отже, згідно наданих позивачем документів чітко вбачається, що ОСОБА_2 є власником 6/25 частки квартири, що знаходиться не тільки в приватній, але в спільній частковій власності. При цьому документів, що підтверджують право власності на інші 19/25 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем ані до до відповідача, ані до суду не надано.

Відповідно до пункту 18 Правил реєстрація місця проживання особи здійснюється за умови надання органу реєстрації документа, що підтверджує право особи на проживання в житлі, а у разі відсутності такого документа - за умови надання згоди власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї.

Слід зазначити, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правомочність володіння слід розуміти як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Аналізуючи складові правомочності права власності у контексті спірних правовідносин, слід виходити з того, що надання особою, яка є власником житла, дозволу на реєстрацію місця проживання особи стосується права користування майном.

Водночас у спірних правовідносинах згідно наданих документів житло, у якому позивач вимагає зареєструвати його за згодою ОСОБА_2 , належить їй лише в частині, що становить 6/25 від загальної.

Відповідно до частини 1 статті 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Основні засади здійснення права спільної часткової власності визначені у статті 358 Цивільного кодексу України.

Так, частиною 1 статті 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до частини 2 статті 358 Цивільного кодексу України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Отже, закріплена у пункті 18 Правил реєстрації місця проживання вимога про необхідність надання згоди на реєстрацію місця проживання особи співвласниками житла обумовлена особливостями реалізації правомочності володіння, користування та розпорядження майном (житлом), що перебуває у спільній часткові власності, суть яких полягає у тому, що здійснення будь-яких юридично значимих дії, пов`язаних із здійсненням права власності, вимагає отримання згоди інших осіб, яким належить це майно.

Таким чином, при реєстрації місця проживання особи в житлі, яке перебуває у спільній власності, згода інших співвласників є обов`язковою.

Аналогічний правовий підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2020 року (справа № 522/8166/17).

З огляду на викладене, здійснення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 без надання згоди всіх співвласників є порушенням їхніх прав відповідно до частини першої статті 358 Цивільного кодексу України і пункту 18 Правил. Так само порушенням пункту 18 Правил є надання позивачем не всіх документів, що підтверджують право власності на всю частину квартири (в даному випадку на 19/25 частки).

За таких обставин, рішення Департаменту з питань реєстрації про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав того, що позивачем не було надано згоди всіх співвласників комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є правомірним та обґрунтованим.

Доводи позивача про те, що житлові кімнати, які перебувають у власності ОСОБА_2 , переобладнані у окреме ізольоване житлове приміщення, тому згода інших співвласників квартири АДРЕСА_2 не потрібна, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято, оскільки з наявних у матеріалах справи відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що житлові кімнати, що перебувають у власності ОСОБА_2 , як окремий об`єкт нерухомого майна, не зареєстровані. Натомість, такий об`єкт житлової нерухомості, як комунальна квартира, зареєстрований як об`єкт спільної власності на частку якої, а саме: 6/25 ОСОБА_2 має право.

Отже, твердження позивача про те, що ОСОБА_2 є єдиним власником комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права повторно звернутися із заявою про реєстрацію місця проживання, надавши документи, що підтверджують право власності ОСОБА_2 не тільки на 6/25 частки квартири, але й на інші 19/25 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас оскільки в межах розгляду цієї справи позивачем такі документи не надано, відповідач правомірно дійшов висновку про недотримання позивач пункту 18 Правил.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що відповідач повинен був самостійно встановити хто є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів відхиляє, адже Правилами реєстрації місця проживання визначено заявницький характер відносин між органами реєстрації та заявником, згідно яких обов`язок подання всіх документів покладено на осіб, які звертаються за реєстрацією місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині прийняття до розгляду відзиву на позовну заяву, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ухвали суду від 20.02.2020 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації виконавчого комітету Полтавської міської ради. З огляду на те, що з 01.01.2020 повноваження цього органу передано до Департаменту з питань реєстрації, надання відзиву на позовну заяву Департаментом з питань реєстрації та прийняття його судом першої інстанції не становить порушення вимог КАС України.

Окрім іншого, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, надання або ж ненадання відзиву на позовну заяву є правом відповідача, а не його безпосереднім обов`язком. При цьому, процесуальним наслідком ненадання відповідачем відзиву є вирішення справи судом за наявними в справі матеріалами.

Відтак, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву та доказів в обґрунтування заперечень тягне за собою вирішення справи на підставі наявних доказів.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на ту обставину, що спірна реєстраційна дія державного реєстратора є законною та її правомірність підтверджена матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 по справі № 440/5246/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Г.Є. Бершов Н.С. Бартош