Справа № 620/3553/20
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року Чернігів Справа № 620/3553/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії щодо відмови зарахувати пільговий стаж роботи з 01.11.1985 по 28.05.2001 згідно довідки № 82 від 19.03.2020, виданої ПрАТ Судноплавна компанія Укррічфлот для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2;

- зобов`язати зарахувати пільговий стаж роботи з 01.11.1985 по 28.05.2001 згідно довідки № 82 від 19.03.2020, виданої ПрАТ Судноплавна компанія Укррічфлот та призначити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 з 28.04.2020;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подати у 30-денний термін з моменту набрання рішенням законної сили звіту про виконання судового рішення.

Позивач зазначає, що 08.07.2020 він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За результатом розгляду зави позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, 28.07.2020 листом № 2500-0346-8/27194 відповідач відмовив у її призначенні. Із змісту листа відповідача вбачається, що підставою відмови у призначенні пенсії стала відсутність необхідної кількості стажу роботи, який дає право на вихід на пенсію за віком на пільгових умовах.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.11.2020 відкрито спрощене провадження у справі за правилами ст.257-262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову, просив суд прийняти рішення про відмову у його задоволенні посилаючись на те, що позивачем не було надано додаткових уточнювальних документів, які б підтверджували тотожність умов праці, виробничого середовища, трудового процесу з шкідливими і важкими умовами праці професій слюсар трубопровідник, а також слюсар монтажник судновий, а в пільговій довідці № 82 від 19.03.2020, де зазначено посаду слюсар монтажник судновий, не відображено інформації про зайнятість на ремонті устаткування всередині відсіків суден та цистерн. Також, відповідач вказує на те, що на момент прийняття рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком по Списку № 2 відсутні результати здійснення зустрічної перевірки пільгової довідки № 82 від 19.03.2020.

З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.07.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви ним було додано паспорт; РНОКПП; трудову книжку серії НОМЕР_1 ; диплом про навчання; довідку про заробітну плату для призначення пенсії; довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (пільгова довідка) № 82 від 19.03.2020 із зазначенням пільгового періоду роботи з 01.11.1985 по 28.05.2001; довідки № 83 та № 86 від 19.03.2020 про зміну назви організації Чернігівського річкового порту; довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, зокрема, копію наказу про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці № 163 від 27.12.1999, а також висновок експертизи умов праці до вищезазначеного наказу №269/13 від 15.02.2001; копії наказів № 220-л від 01.11.1985, № 309 від 27.09.1988, № 59 від 20.04.2000, № 55-л від 24.05.2001; копії особових рахунків за 1987- 1989,1992, 1995, 2001 на позивача (а.с.8-35).

Листом від 28.07.2020 № 2500-0346-8/27194 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу відмовлено в призначенні пільгової пенсії, оскільки останнім не було надано додаткових уточнювальних документів, які б підтверджували тотожність умов праці, виробничого середовища, трудового процесу з шкідливими і важкими умовами праці професій слюсар трубопровідник, а також слюсар монтажник судновий, а в пільговій довідці № 82 від 19.03.2020, де зазначено посаду слюсар монтажник судновий, не відображено інформації про зайнятість на ремонті устаткування всередині відсіків суден та цистерн. Також, відповідач вказує на те, що на момент прийняття рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком по Списку № 2 відсутні результати здійснення зустрічної перевірки пільгової довідки № 82 від 19.03.2020 (а.с.36-38).

Позивач не погоджуючись з протиправною відмовою відповідача в зарахуванні пільгового стажу певних періодів роботи, а також в призначенні йому пенсії на пільгових умовах, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суд перевіряє, чи відмова відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах вчинена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, пропорційно.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон України №1058) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Одночасно, частиною 4 статті 24 Закону України №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону України №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України №1058 визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На підставі частини 1 статті 44 Закону України №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058 працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок.

Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, був розроблений на виконання Закону України "Про пенсійне забезпечення" та набув чинності з 21.08.1992.

Тому наявність атестації робочих місць, на яких працював позивач до 21.08.1992, для підтвердження позивачу стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №2 виробництв, професій, посад і показників, не потрібна.

Такий правовий підхід міститься в п.4.5. Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 №383, якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі Порядок №1451/11731) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Право на пенсію на пільгових умовах відповідно до Розділу XIV Металообробка Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, надано слюсарам всіх найменувань і такелажникам судновим, зайнятим на ремонті устаткування всередині відсіків суден та цистерн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював на посаді слюсара, а тому посилання відповідача на невідповідність посади Списку № 2 є протиправною, адже в Списку № 2 чітко вказано, що право на пенсію на пільгових умовах надано слюсарам всіх найменувань.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивач працював у Чернігівському річковому порті з 01.11.1985 по 28.02.2006 на посаді слюсара-трубопровідника. За записом у трудовій книжці № 12-13, відповідно до наказу № 59 від 20.04.2000, позивач з 01.11.1985 переведений на посаду слюсара-монтажника суднового. Згідно вказаного наказу, ...у зв`язку з тим, що у Списку № 2 Закону про пенсію існує спеціальність слюсар-монтажник судновий, відділу кадрів доручено привести у відповідність із результатами атестації робочих місць записну трудову книжку позивача. Замість слюсар трубопровідник у трудову книжку записати слюсар монтажник судновий.

Отже, з даного наказу вбачається, що зміну назви посади проведено після атестації для приведення у відповідність вказаної посади Списку № 2.

Окремо суд звертає увагу, що людина, яка працює, не може нести відповідальність за дії роботодавця і не має бути обізнана у всіх законодавчих особливостях щодо правильності оформлення на роботу та ведення трудових книжок. Такий обов`язок законодавцем покладено на роботодавця.

Також, із висновку про результати експертизи якості атестації робочих місць за умовами праці на ВАТ Чернігівський річковий порт та наказу Голови правління ВАТ Чернігівський річковий порт Про результати проведеної атестації з умовами праці на робочих місцях ВАТ Чернігівський річковий порт від 27.12.1999 № 163 не можливо зробити однозначний висновок про те, що позивачу за посадою слюсар-монтажник судновий не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 2, натомість за вказаною посадою підтверджено право позивача на додаткову відпустку за роботу в шкідливих умовах і доручено, зокрема, старшому інспектору по кадрам використовувати результати атестації при оформленні робітників на пенсію, а також пільги і компенсації робітникам, які працюють на робочих місцях з шкідливими умовами праці.

Отже, можна зробити висновок про те, що під час атестації в 1999 було встановлено невідповідність посади «слюсара-трубопровідника» Списку № 2, натомість вказано, що посада «слюсара-монтажника суднового», яку по факту займає позивач, відноситься до робіт зі шкідливими умовами. На виправлення вказаного недоліку у 2000 році видано наказ, яким переведено позивача з 1985 року на посаду «слюсара-монтажника суднового».

Виходячи із вказаних обставин, на підставі первинних документів, зокрема, наказів по особовому складу за 1985-2001 роки, картки Т-2, позивачу було видано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 82 від 19.03.2020.

Відповідно до ст.62. Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначена норма дублюється в пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (надалі Порядок №22-1), звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 Порядку №22-1 визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф "б" цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Позивачем до заяви про призначення пенсії було додано трудову книжку з відповідними записами, що передбачались законодавством на момент їх занесення та довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (пільгова довідка) № 82 від 19.03.2020 із зазначенням пільгового періоду роботи з 01.11.1985 по 28.05.2001.

Враховуючи вказані обставини та норми права суд підтверджує наявний у позивача стаж роботи за Списком №2 в період з 01.11.1985 по 28.05.2001 включно слюсаром-монтажником судновим.

Суд зауважує, що відповідач, користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати позивачем його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно із положенням статті 3 Конституції України, як Основного Закону України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, нормах статті 114 Закону №1058, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту», у розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд зазначає, що дискреційні функції відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах особі, що має необхідний спеціальний стаж, досить жорстко обмежені в законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем підстави відмови в призначенні пенсії, відсутність підтвердженого спеціального стажу, не належать до передбачених законом підстав відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача в даній справі не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, позаяк право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах підтверджується матеріалами справи, суд наділений повноваженнями саме зобов`язати відповідача зарахувати пільговий стаж роботи з 01.11.1985 по 28.05.2001 згідно довідки № 82 від 19.03.2020, виданої ПрАТ Судноплавна компанія Укррічфлот та призначити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 з 28.04.2020.

Суд доходить висновку, що не врахувавши до пільгового стажу позивача роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №2 виробництв, професій, посад і показників період з 01.11.1985 по 28.05.2001 роботу за професією «слюсар-трубопровідника», що після атестації прирівняний до посади «слюсар-монтажник судновий», відповідач неправомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також позивачем заявлено клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, при вирішенні якого суд зважає на те, що в розумінні статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що рішення суду виконане не буде.

При вказаних обставинах, суд вважає, що в задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду необхідно відмовити.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) зарахувати пільговий стаж роботи з 01.11.1985 по 28.05.2001 згідно довідки № 82 від 19.03.2020, виданої ПрАТ Судноплавна компанія Укррічфлот для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) пільговий стаж роботи з 01.11.1985 по 28.05.2001 згідно довідки № 82 від 19.03.2020, виданої ПрАТ Судноплавна компанія Укррічфлот, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 з 28.04.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05 листопада 2020 року.

Суддя О.Є. Ткаченко