Справа № 480/5506/20
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2020 року Справа №480/5506/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кравченка Є.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Івах Я.А.,
представника позивача - Похилько Л.В.,
представника відповідача - Тимофєєвої Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5506/20
за позовом Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"
до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)
про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулося Акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 60175901 від 08.07.2020 про стягнення виконавчого збору в розмірі 4 538 766,17 гривень з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Діхтяренко В.О.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 жовтня 2019 року на адресу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшла постанова від 30.09.2019 ВП № 60175901 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з Товариства боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі - 45 387 661, 15 гривень за вимогою № Ю-230-50-У від 05.10.2018, відкрита за заявою стягувача Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби. Фактично станом на 30.09.2020 заборгованість Товариства за вимогою становила 5903876,27 гривень, що підтверджується довідкою товариства від 21.08.2020 № 18-7/752. А станом на 01.11.2019 зобов`язання товариства по сплаті недоїмки за вимогою були повністю погашені у зв`язку з добровільною повною оплатою. У зв`язку з зазначеною обставиною товариство листом від 24.03.2020 № 18-7/263 звернулось до Головного управління ДПС у Сумській області, з проханням повідомити відповідача про те, що станом на 30.09.2019 (дату винесення постанови про відкриття виконавче провадження) заборгованість становила 5903876,27 гривень, а станом на 01.11.2019 повне самостійне виконання Товариством в рамках виконавчого провадження № 60175901 вимоги про сплату боргу Офісу великих платників ДФС у сумі 45 387 661, 15 грн.
Відповідно до постанови відповідача від 08.07.2020 виконавче провадження № 60175901 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що борг сплачено в повному обсязі. Поряд з постановою від 08.07.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП 60175901, відповідачем була винесена постанова про стягнення виконавчого збору від 08.07.2020 ВП 60175901 про стягнення з Товариства виконавчого збору на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» в розмірі 4 538 766,12 гривень.
Проте, позивач звертає увагу, що на дату відкриття виконавчого провадження 30.09.2020 заборгованість товариства за вимогою становила 5 903 876,27 гривень, а не 45 387 661, 15 гривень, а отже, з урахуванням вимог ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір підлягає стягненню в розмірі 590 387, 63 гривні, а саме 10% від суми, що підлягала стягненню на момент відкриття виконавчого провадження.
Зазначені обставини, виникли у зв`язку з невиконанням покладеного на Офіс великих платників податків ДФС, обов`язку по повідомленню відповідача згідно ч. 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення про частково сплачену суму боржником за виконавчим документом. Зазначені дії стягувача, не повинні мати негативних наслідків для товариства по сплаті виконавчого збору за виконавчим документом, який на підставі ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», сплаті в розмірі 4 538 766,12 не підлягав. Крім того, відповідачем взагалі не було вжито жодних дій по виконанню вимоги.
Ухвалою суду від 18.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст. 287 КАС України.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав, зазначив, що відповідно до п. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Проте, Відділ не було повідомлено про часткове виконання рішення боржником до відкриття виконавчого провадження, а тому, приймаючи спірну постанову, державний виконавець діяв згідно із приписами Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що постановою відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 30.09.2019 відкрито виконавче провадження № 60175901 (а.с. 7) з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) Офісу великих платників податків ДФС від 05.10.2018 № Ю-230-50 про стягнення з Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" боргу у сумі 45387661,50 грн. (а.с. 11).
Як встановлено із довідки Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" від 21.08.2020 № 18-7/752 (а.с. 18) та витягу з історії недоїмок (а.с. 106) станом на 30.09.2019 сума боргу позивача за вимогою про сплату боргу (недоїмки) Офісу великих платників ДФС від 05.10.2018 № Ю-230-50 становила 5903876,27 грн.
24.03.2020 позивач звернувся до стягувача, ГУ ДПС у Сумській області, із листом № 18-7/263, у якому просив повідомити Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про повне самостійне виконання АТ «Сумське НВО» в рамках виконавчого провадження № 60175901 вимоги про сплату боргу (недоїмки) Офісу великих платників податків ДФС від 05.10.2018 № Ю-230-50 у сумі 45 387 661.15 грн. шляхом перерахування до бюджету у період з 01.10.2018 по 01.11.2019 єдиного внеску у загальному розмірі 45 387 661,15 грн., в тому числі у період з 01.10.2018 по 30.09.2019 (на дату відкриття виконавчого провадження № 60175901) - 39 483 784, 88 грн. (а.с. 9).
01.07.2020 ГУ ДПС у Сумській області звернулось до відповідача із заявою, в якій зазначило, що станом на 10.06.2020 борг по єдиному соціальному внеску в сумі 45 387 661,15 грн. згідно вимоги від 05.10.2018 № Ю-230-50 У погашено у повному обсязі. На підставі викладеного просило закрити виконавче провадження (а.с. 51).
Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.07.2020 виконавче провадження № 60175901 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що борг сплачено в повному обсязі.
Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.07.2020 ВП № 60175901 стягнуто з Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" виконавчий збір у сумі 4538766,12 грн. (а.с. 12).
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний:
1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;
3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;
4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;
5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У відповідності з частиною п`ятою цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За змістом частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Згідно з частиною четвертою цієї статті державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Частиною п`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначені випадки коли виконавчий збір не стягується.
Так, виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частин шостої - дев`ятої цієї статті у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.
У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.
Як встановлено з матеріалів справи, на дату відкриття виконавчого провадження № 60175901, 30.09.2020, заборгованість позивача у розмірі 39 483 784, 88 грн. за вимогою від 05.10.2018 № Ю-230-50 була частково сплачена та становила 5 903 876,27 грн., що підтверджується довідкою Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" від 21.08.2020 № 18-7/752 (а.с. 18), листом ГУ ДПС у Сумській області від 28.10.2020 № 1184/8/18-28-05-03/4 (а.с. 105) та витягом з історії недоїмок (а.с. 106).
Дана обставина не заперечується і відповідачем.
Водночас, суд зауважує, що згідно із ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Однак, всупереч вимог ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач, незважаючи на свою обізнаність, не повідомив державного виконавця про те, що боржник частково виконав виконавчий документ до відкриття виконавчого провадження, що вплинуло на визначення державним виконавцем суми виконавчого збору, у розмірі, який суперечить вимогам встановленим Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5.
При цьому, суд враховує, також, про наявність обов`язку боржника щодо повідомлення виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення, передбаченого ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", проте, суд вважає, що у даному випадку боржник діяв добропорядно здійснивши часткове погашення заборгованості до відкриття виконавчого провадження, а невиконання боржником такого обов`язку не може покладати на нього надмірний тягар щодо сплати виконавчого збору.
Таким чином, суд погоджується із твердженням позивача про те, що з урахуванням часткової сплати коштів боржником до відкриття виконавчого провадження ВП № 60175901, сума виконавчого збору підлягала перерахуванню.
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Отже, незважаючи на те, що станом на час прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору матеріали виконавчого провадження не містили жодних відомостей про часткове погашення боргу боржником до відкриття виконавчого провадження, визначення суми виконавчого збору у розмірі 4 538 766,12 гривень, на думку суду, не є пропорційним та порушує права позивача.
Враховуючи встановлені обставини, суд переконаний, що визначаючи у оскаржуваній постанові суми виконавчого збору у розмірі, що не передбачав часткову добровільну сплату позивачем суми заборгованості до відкриття виконавчого провадження, відповідачем не дотримано необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
В даному випадку суд вважає за необхідне застосувати положення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За своїм змістом стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує право на мирне володіння майном і обумовлює випадки втручання у таке право мирного володіння майном, а відповідно до тлумачення й усталеної практики Європейського суду з прав людини (напр. рішення в справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства". "Іммобільяре Саффі" проти Італії", "East/West Alliance Limited" проти України". "Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії" тощо) в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції слід виокремлювати три норми: перша норма (перше речення першого абзацу) - має загальний характер і закладає принцип мирного володіння майном; друга норма (друге речення першого абзацу) - охоплює питання позбавлення права власності та визначає для цього певні критерії и умови; третя норма (другий абзац) - визнає право договірних держав, зокрема, контролювати використання майна в загальних інтересах. При цьому, як підтверджується практикою Суду, друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірним тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення віл 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства". п. 50, Series А N 98).
Суд наголошує на тому, що в даному випадку прийняття оскаржуваної постанови без урахування відповідачем факту часткового погашення боргу боржником до відкриття виконавчого провадження поклала на особу надмірний тягар зі сплати виконавчого збору.
За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку право позивача на володіння своїми грошовими коштами в розумінні положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції є порушеним та підлягає відновленню.
Таким чином, враховуючи сплату позивачем у добровільному порядку заборгованості за вимогою Офісу великих платників ДФС про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску від 05.10.2018 № Ю-230-50-У у розмірі 39 483 784, 88 гривень до відкриття виконавчого провадження ВП 60175901 про стягнення з Товариства боргу у розмірі - 45 387 661, 15 гривень, виконавчий збір (10 % від суми заборгованості, яка існувала станом на день відкриття виконавчого провадження - 5 903 876, 27 гривень), який підлягає стягненню з позивача становить 590 387, 63 гривні.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню щодо визнання протиправною та скасування постанови Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 08.07.2020 ВП № 60175901 в частині визначення суми виконавчого збору, що підлягає стягненню з відповідача у розмірі 3 948 378, 49 гривень.
Натомість, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 08.07.2020 ВП № 60175901 в частині визначення суми виконавчого збору, що підлягає стягненню з відповідача у розмірі 590 387, 63 гривні задоволенню не підлягають, оскільки оскаржувана постанова у цій частині передбачає обгрунтовану, законну та пропорційну необхідність сплати позивачем виконавчого збору у розмірі 10 % від суми заборгованості, яка існувала станом на день відкриття виконавчого провадження.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіряючи рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вимогам частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ВП № 60175901 від 08.07.2020 в частині визначення суми виконавчого збору, що підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 3 948 378, 49 гривень.
У задоволенні іншої частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко