Справа № 120/6/20-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 листопада 2020 року

Київ

справа № 120/6/20-а

адміністративне провадження № К/9901/27815/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Ханової Р.Ф., Хохуляка В.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.03.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2020 у справі №120/6/20-а за позовом Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс» до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2020 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі, розглянутій за правилами загального позовного провадження, предметом спору у якій було визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, яким до позивача в порядку пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України (далі - ПК України) застосовано штрафні санкції в сумі 909004,38 грн, а також №, яким до позивача в порядку пункту 127.1 статті 127 ПК України застосовано штрафні санкції в сумі 64065,66 грн.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Саме на наявність цього випадку посилається скаржник у касаційній скарзі - не враховано висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду України від 10.11.2015 у справі №21-2919а15 та постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №820/11382/15.

Зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 10.11.2015 у справі №21-2919а15 викладено висновок, що положення статті 127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 ПК України а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Таким чином, на переконання скаржника, якщо до моменту виплати доходу на користь громадян податковий агент хоч і з порушенням передбаченого статтею 168 Кодексу строку сплачує суму податку, застосуванню підлягає стаття 126 Кодексу. Аналогічні наслідки мають місце у разі їх одночасної сплати. Водночас, якщо виплата доходу передувала сплаті податку, податковий агент має нести відповідальність на підставі статті 127 Кодексу.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №820/11382/15 зазначено, що несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків є підставою для накладення штрафу згідно з ст. 127 ПК України. Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Скаржник зазначає, що в ході перевірки позивача встановлено, що платником несвоєчасно сплачено (перераховано) податок на доходи фізичних осіб та військовий збір при виплаті доходу на користь громадян за період з 01.01.2017 по 30.06.2019. При цьому, початкове кредитове сальдо станом на 01.01.2017 складає 63972,59 грн (відповідно до акту попередньої планової документальної перевірки № 465/1401/35123573 від 23.05.2017). В період з 01.01.2017 по 05.04.2017 підприємством сплачено податок на доходи фізичних осіб 15345 грн. Отже, залишок невиплаченого податку на доходи фізичних осіб складає 48627,59 грн. Тому усі платежі, що надходили від платника, йшли на погашення боргу по вищезазначеному сальдо.

Отже, на переконання заявника касаційної скарги позивача правомірно було притягнуто до відповідальності на підставі статті 127 ПК України. Розмір штрафних санкцій правомірно розрахований відповідно до кількості встановлених порушень.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Так, предметом спору у цій справі було правомірність застосування до позивача штрафних санкцій передбачених статтею 127 ПК України за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав про безпідставність застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених статтею 127 ПК України, оскільки у випадку нарахування та несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання платник притягується до відповідальності відповідно до статті 126 цього Кодексу. Крім того, за наслідками однієї податкової перевірки неможливе застосування на підставі статті 127 ПК України одночасно штрафних санкцій в розмірі 25, 50 та 75 відсотків від суми податку.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій зазначили, що правопорушення, передбачене статтею 126 ПК України, полягає у виконанні платником податків обов`язку щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання після закінчення встановлених ПК України строків їх сплати, тобто таке порушення може мати місце, якщо контролюючий орган встановить, що платник податків сплатив узгоджене грошове зобов`язання, але несвоєчасно. Відповідальність за правопорушення, передбачене статтею 127 ПК України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов`язків платником податків (податковим агентом). В такому випадку контролюючий орган за результатами перевірки визначає суму грошового зобов`язання платнику податків та застосовує штраф у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. В тому випадку, коли аналогічні дії, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Суди встановили, що у цій справі має місце несвоєчасна сплата податку з доходів фізичних осіб та військового збору, відповідальність за яке передбачена статті 126 ПК України, а тому застосування санкцій, визначених за порушення, яке полягає у ненарахуванні, неутриманні та/або несплаті податку на доходи фізичних осіб є необґрунтованим. Саме про встановлені обставини несвоєчасності сплати податку зазначає відповідач у касаційній скарзі.

Правове питання кваліфікації порушень, за які передбачена відповідальність за статтею 126 ПК України, а за які - за статтею 127 ПК України було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом. Зокрема, постанови Верховного Суду України від 10.11.2015 у справі №813/6793/13-а та від 22.03.2016 у справі №813/6774/13-а, постанови Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №813/5787/15, від 27.03.2018 у справі №П/811/618/17, від 11.09.2018 у справі №805/3649/17-а, від 24.10.2018 у справі №820/2405/16.

У постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №820/11382/15 підтримано правову позицію, викладену у зазначених постановах, про те, що у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК України., такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК. Разом з тим несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків є підставою для накладення штрафу згідно зі статтею 127 ПК України. Разом з тим, у цій постанові здійснено відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.09.2018 у справі № 805/3649/17-а щодо застосування статті 127 ПК України та сформульовано висновок, що розмір штрафних санкцій згідно з цією статтею визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Враховуючи, що висновки судів попередніх інстанцій відповідають правовій позиції Верховного Суду, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити. При цьому, враховуючи обґрунтованість висновку судів попередніх інстанцій про неправильну кваліфікацію відповідачем порушення, за яке позивача було притягнуто до відповідальності, доводи про неправильність застосування судами статті 127 ПК України щодо можливості за наслідками однієї податкової перевірки одночасно застосовувати штрафні санкції в розмірі 25, 50 та 75 відсотків від суми податку, не мають правового значення, оскільки є похідними і підлягають перевірці виключно за умови висновку про правильність притягнення платника податків до відповідальності за статтею 127 ПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.03.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2020 у справі №120/6/20-а за позовом Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс» до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень .

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон Р.Ф. Ханова В.В. Хохуляк