Справа № 640/2937/20
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року місто Київ № 640/2937/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Невмержицькій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Швейна фабрика "Воронін"

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

від 21.11.2019 №0105 та №0105.

за участю:

представника позивача - Тимчука В.О.,

представника відповідача - Кунди А.О.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство Швейна фабрика "Воронін" (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі-відповідач), в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 21.11.2019 №0105 та №015.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 21.11.2019 №0105 та №015 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті контролюючим органом не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначений законом.

Позивачем зазначено, що висновки відповідача прийняті без урахування всіх обставин справи, які згідно з податковим законодавством мають братись до уваги, (досліджуватись), відтак є необґрунтованими, базуються на неправильному застосуванні норм та положень як податкового законодавства, так і правил (стандартів) бухгалтерського обліку (далі - П(С)БО). Позивачем наголошено, що приписами П(С)БО-15 "Дохід", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, П(С)БО - 11 "Зобов`язання", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, П(С)БО - 13 "Фінансові інструменти", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 №559, не встановлено обов`язку позивача (боржника/позичальника) застосовувати та обраховувати дисконт при здійсненні оцінки довгострокових фінансових зобов`язань, за якими договором передбачено нарахування процентів за ринковою відсотковою ставкою. Позивач зазначає, що жоден із П(С)БО не містить визначення поняття "дисконт фінансового зобов`язання" та не встановлює прямий обов`язок позивача здійснювати таке дисконтування. Дана позиція підтверджується судовою практикою Шостого апеляційного адміністративного суду в постанові від 23 жовтня 2019 року в справі №640/4003/19.

Позивач вказує на неправомірність податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 21.11.2019 №0105 та №0105, оскільки відповідач не може виступати за межі власних повноважень та самостійно визначати методологію дисконтування кредиторської заборгованості, яка не визначена нормами чинного податкового законодавства. Так, позивач веде бухгалтерський облік за П(С)БО, а національні П(С)БО не визначають такого виду доходу як дохід від дисконтування та не містять формулу для визначення такого виду доходу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі №640/2937/20, призначено підготовче засідання та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від Головного управління Державної податкової служби у місті Києві до суду 27.02.2020 надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує, оскільки податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 21.11.2019 №0105 та №0105, прийняті відповідно до вимог законодавства України внаслідок заниження позивачем об`єкта оподаткування із податку на прибуток.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2020 закрито підготовче провадження у справі №640//2937/20 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Також, представником позивача через канцелярію суду 31.07.2020 надано письмові пояснення, відповідно до яких, позивачем вказано на те, що є чітка та однозначна судова практика апеляційних судів та Верховного суду щодо категорії суті спору у справі №640/2937/20.

В судовому засіданні 27.10.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору о суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), плану - графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, на підставі наказу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 16.09.2019 №599, проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства Швейна фабрика "Воронін", з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.06.2019, валютного - за період з 01.01.2017 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 за результатами якої складено акт від 28.10.2019 № 83/26-15-05-01-05/00309252.

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки від 28.10.2019 № 83/26-15-05-01-05/00309252, позивачем подано до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві заперечення від 08.11.2019 №91.

За результатом розгляду вищезазначених заперечень, листом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про розгляд заперечень від 18.11.2019 №46849/10/26-15-05-01-05, заперечення залишено без задоволення.

Відповідно до висновків акту перевірки відповідачем виявлено порушення норм податкового законодавства:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток всього у сумі 10722 547 грн., в тому числі по періодам:

2018 рік - 2 005 502 грн.;

І квартал 2019 року - 6 265 516 грн.;

Півріччя 2019 року - 8 717 045 грн., та занижено податок на прибуток всього у сумі 3619849 грн., в тому числі по періодам:

за 2017 рік - 20116 грн.,

за Півріччя 2019 року - 3599733 грн.;

- пункту 57.1, пункту 57.3 статті 57, пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України в частині порушення граничного терміну сплати податкового зобов`язання з податку на додану вартість по додатковій декларації з податку на додану вартість від 19.06.2017) та податковій декларації з податку на додану вартість від 17.07.2017), податковому повідомленні-рішенні (форма 'Р') №2931402 від 15.05.2017;

- підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-У1 із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено земельний податок за 2017 рік у сумі 43436,30 грн.;

- пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-У1 із змінами і доповненнями, в результаті чого порушено граничні строки сплати податкових зобов`язань по земельного податку:

- при затримці до 30 календарних днів включно, на суму 1586,6 грн.;

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням підпункту "е" 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 164.5 статті 164, пункту 167.1 статті 167, пункту 171.2 "а" статті 171, пункту 85.2 статті 85, підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14, підпункту 164.2.4 пункту 164.2 статті 164, пункту 172.3 статті 173, пункту 173.1 статті 173 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на суму 14538,37 грн., в т.ч. за 2017 - 14538,37 грн.;

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням підпункту 168.4.4. пункту 168.4 статті 168, підпункту 168.4.7 пункту 168.4 статті 168, підпункту "а" пункту 171.2 статті 171, підпункту "а" пункту 176.2 статті 176, підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI зі змінами, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 993,47 грн., в т.ч. за 2017 - 993,47 грн.;

- підпункту 4.2.6. пункту 4.1 статті 6 розділу ІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI зі змінами, в результаті чого встановлено подання з порушення встановлених строків Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за жовтень 2018 року.

Предметом оскарження в цій судовій справі є податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 21.11.2019 №0105 та №015, які прийняти внаслідок висновків акту перевірки від 28.10.2019 №83/26-15-05-01-05/00309252 щодо завищення підприємством від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та заниження підприємством податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємства за періоди з 01.01.2019 по 30.06.2019 внаслідок непроведення підприємством дисконтування кредиторської заборгованості перед нерезидентом за валютною процентною (платною) позикою.

Так, Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві було винесено податкові повідомлення-рішення від 21 листопада 2019 року:

- №0105, в якому встановлено порушення підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) та зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі: 8717045 грн.

- №0105, яким встановлено порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), збільшено суму грошового зобов`язання із податку на прибуток приватних підприємств, застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на загальну суму 5399599, 50 грн. (п`ять мільйонів триста дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять грн. 50 коп.), у тому числі за податковими зобов`язаннями 3599733грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 1799 866,5 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подав до Державної податкової служби України скаргу від 29.11.2019 вих. №102, за результатами розгляду якої, рішенням Державної податкової служби України від 27.01.2020 №3254/6/99-00-08-05-01-06 залишено без змін податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 21.11.2019 №0105, №0105, а скаргу без задоволення.

Вичерпавши методи досудового оскарження податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому наголосив на безпідставності висновків акту перевірки в частині висновків про завищення підприємством від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та заниження підприємством податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємства за періоди з 01.01.2019 по 30.06.2019 внаслідок непроведення підприємством дисконтування кредиторської заборгованості перед нерезидентом за валютною процентною (платною) позикою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладено з юридичною особою "Linkplus Management Limited" (Кіпр) (надалі - Позикодавець) договір позики №1 від 11.01.2019, загальна сума позики за Договором становить 10 000 000,00 дол. США. Відсоткова ставка річних - 6%, строк погашення - 31.12.2023.

Позивач отримав від Позикодавця кошти по Договору позики в загальній сумі 4644925, 00 дол. США.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що відповідно до оборотно - сальдової відомості по рахунку 506 «Інші довгострокові позики в іноземній валюті» контролюючим органом встановлено, що станом на 30.06.2019 підприємство має заборгованість перед нерезидентом у валюті в розмірі 4 644 925 дол. США (еквів. станом на 30.06.2019 - 121540881,91 грн.).

Протягом перевіряємого періоду, Публічне акціонерне товариство Швейна фабрика "Воронін" отримувало від нерезидента «Linkplus Management Limited» (Кіпр) позикові кошти по договору позики від 11.01.2019 № 1 в загальній сумі 4 644 925,00 дол. США (еквів. 121 540 881,91 грн. з урахуванням курсової різниці).

За перевіряємий період ПРАТ ШФ «ВОРОНІН» не повертало компанії «Linkplus Management Limited» (Кіпр) позикові кошти.

Відповідно до пункту 2.1.8 вищезазначеного договору позики «періодичність нарахування та сплати відсоткових платежів за цим договором визначається одним календарним місяцем; відсоткові платежі нараховуються Позичальником та підлягають сплаті Позикодавцеві в останній день відповідного календарного місяці...».

За період з 01.01.2017 по 30.06.2019 не здійснено виплату відсотків по договору позики від 11.01.2019 № 1.

Станом на 30.06.2019 сума непогашеної позики складає 4 644 925,00 (еквів. 121 540 881,91 грн. з урахуванням курсової різниці), що відповідає даним бухгалтерського обліку по рахунку 506.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Згідно з приписами пункту 6 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові та поточні.

Відповідно до пункту 4 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. Довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними.

Відповідно до приписів пунктів 7-9 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Довгострокове зобов`язання за кредитною угодою (якщо угода передбачає погашення зобов`язання на вимогу кредитора (позикодавця) у разі порушення певних умов, пов`язаних з фінансовим станом позичальника), умови якої порушені, вважається довгостроковим, якщо: позикодавець до затвердження фінансової звітності погодився не вимагати погашення зобов`язання внаслідок порушення; не очікується виникнення подальших порушень кредитної угоди протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Приписами пункту 4 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання» визначено, що теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Слід зазначити, що статтею 4 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтується, зокрема, на принципі превалювання сутності над формою операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Пунктом 29 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 №559, визначено, що фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти» визначено, що фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Відповідно до пункту 30 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», на кожну наступну після визнання дати балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім:

- дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу;

- фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення;

- фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити;

- фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

Доходи визнаються згідно з Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290. Відповідно до зазначеного стандарту дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства). Отримання поворотної фінансової допомоги не приводить до збільшення активів або зменшення зобов`язань і до зростання власного капіталу.

Витрати визнаються відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318. Згідно із зазначеним стандартом витратами звітного періоду визнається або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводять до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками).

Відповідач, посилаючись на Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання» та Положення (стандарти) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», наполягав на тому, що боргові зобов`язання за договором позики від 11.01.2019 № 1 підлягають дисконтуванню з метою приведення номінальної суми заборгованості до справедливої вартості. Як наслідок, відповідач вважає, що позивачем занижено дохід внаслідок недисконтування заборгованості за справедливою вартістю.

Разом із тим, відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20, з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

Поточні зобов`язання - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Довгострокові зобов`язання - це всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями. Довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Теперішня вартість - це дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Сума погашення - це недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Проаналізувавши наведені вище положення, вбачається, що зобов`язання, які виникли у позивача на підставі договору позики від 11.01.2019 № 1, за своєю суттю є довгостроковими зобов`язаннями. Такі зобов`язання в бухгалтерському обліку платника відображаються за теперішньою вартістю, а не за сумою погашення. При цьому, для погашення зобов`язання за позикою позивач повинен сплатити позикодавцю відповідно до умов договорів суму основного боргу і нараховані відсотки (пункти 2.1.2, 2.1.8, 2.1.10 договору).

Водночас відповідачем самостійно визначено формулу дисконтування кредиторської заборгованості за теперішньою вартістю заборгованості для одноразового платежу в кінці строку, без урахування необхідності погашення також відсотків за позикою. Зазначене не відповідає приписам Податкового кодексу України. Такі висновки контролюючого органу є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №640/19241/18 (адміністративне провадження №К/9901/29469/19, К/9901/28025/19), а також постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020 №640/14825/19 та від 01.07.2020 №640/13685/19.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 21.11.2019 №0105 та №0105.

Стягнути з Головного управління державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка 33/19, м. Київ, 04116 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства Швейна фабрика "Воронін" (01033, м. Київ, вул. Короленківська, буд.3 ) судовий збір у розмірі 21 020 (двадцять одна тисяча двадцять гривень) 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення підписано 09.11.2020.