Справа № 480/4491/20
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2020 року Справа №480/4491/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4491/20 за позовом ОСОБА_1 до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі по тексту - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), і просить суд:
- визнати протиправними дії Військові частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які полягають у розрахунку та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, яку позивач отримував під час проходження військової служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, яку позивач отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку.
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) завдану ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що до 02.06.2016 позивач проходив військову службу за контрактом у Сумському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Наказом від 02.06.2016 № 94-ОС був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. На момент звільнення позивача з військової служби йому не виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом.
Крім того, позивач зазначає, що звільняючись з військової служби він мав законні сподівання та очікування, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, буде забезпечено його право на повний обсяг належних виплат при звільненні. Зауважує, що недотримання вимог законодавства відповідачем, неможливість своєчасно скористатися належними але не виплаченими коштами, необхідність звернення до суду за захистом своїх прав, викликає у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення про виплату та викликає розчарування в діяльності органів державної влади, з урахуванням чого, позивач просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.
Ухвалою суду від 23.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" щомісячна додаткова грошова винагорода не входить до складу грошового забезпечення. Така винагорода є самостійною додатковою виплатою для військовослужбовців з метою стимулювання їх до сумлінного виконання обов`язків, тому, не виплативши позивачу при звільнені зазначену допомогу, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих повноважень.
Щодо постійного характеру щомісячної додаткової грошової винагороди за Постановою № 889, зазначив, що у зв`язку із втратою чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, зазначена винагорода військовослужбовцям по теперішній час не виплачується.
Щодо зобов`язання включення додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, до розрахунку одноразової грошової винагороди при звільненні, то порядок та складові, з яких здійснювалось обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, врегульовано Інструкцією № 425. Як під час звільнення позивача з військової служби, так і на сьогоднішній день, фактично відсутні будь - які правові підстави щодо здійснення перерахунку раніше призначеної та виплаченої грошової винагороди при звільненні з урахуванням виплаченої додаткової грошової винагороди, згідно Постанови №889. Вважає, що порушень вимог чинного законодавства ним не допущено. Просив у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками справи докази у їх сукупності та встановивши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи судом встановлено, що до 02.06.2016 позивач проходив військову службу за контрактом у Сумському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
Наказом від 02.06.2016 № 94-ОС був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.16). У вказаному наказі зазначено "Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні за 17 повних календарних років".
З метою з`ясування правильності нарахування та виплати розрахунку при звільненні, позивач звернувся до відповідача із письмовим запитом (а.с.17), у якому просив повідомити чи здійснювався відносно позивача розрахунок розміру одноразової грошової допомоги та відповідно виплата такої допомоги.
Листом від 04.06.2020 №11/38-М-/ЗПІ відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода не входить до складу місячного грошового забезпечення (а.с.18).
Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернуся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Засади грошового забезпечення військовослужбовців визначені у статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якої до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (чинної на час звільнення позивача зі служби) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пп. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (чинної на час звільнення позивача зі служби) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Враховуючи викладене, даною постановою Кабінету Міністрів України передбачено виплату вказаним у ній категоріям військовослужбовців, щомісячної додаткової грошової винагороди, яка має постійний щомісячний характер та у відповідності до положень пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII включається до складу грошового забезпечення даних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Отже, оскільки зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена Постановою № 889, виплачувалась позивачу до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний характер, то в силу положень статті 9 Закону №2011-XII вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
Таким чином, оскільки позивач був звільнений з військової служби у запас за пунктом "г" (через сімейні обставини або інші поважні причини (необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка)) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с.16), він має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі, визначеному цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив службу у Сумському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, на час звільнення зі служби вислуга позивача складала 17 повних календарних років.
Щодо посилання відповідача на Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, суд зазначає, що пунктом четвертим статті 9 Закону № 2011-XII Міністру оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-XII, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Проте, відповідач, застосовуючи норми вищезазначених Інструкцій, не врахував пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК України).
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У позовній заяві позивач вказував на те, що моральні страждання йому завдані бездіяльністю відповідача і часом, витраченим на відновлення своїх прав у судовому порядку, розчаруванням в діяльності державного органу.
Однак, суд зауважує, що у даній справі позивач не вказав на характер страждань, викликаних діями відповідача, позивачем не вказано про будь-які приниження з боку органу державної влади або його посадових осіб та негативні наслідки, яких зазнав позивач.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, відтак, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" і такий ним не сплачувався. Відтак, підстави для компенсації витрат за сплату позивачем судового збору у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, які полягають у розрахунку та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при звільненні за кожний повний календарний рік без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, яку позивач отримував під час проходження військової служби.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька