Справа № 340/301/20
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 340/301/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 року, (суддя суду першої інстанції Сагун А.В.), прийняту в м. Кропивницькому, у порядку загального позовного провадження, за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Кіровоградській області, Ленінського районного суду м. Кіровограда, третя особа: Державна казначейська служба України у Кіровоградській області про скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської винагороди за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяв про доповнення до позовної заяви, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. голови Ленінського районного суду м. Кіровограда "Про позбавлення отримання доплат до посадового окладу судді ОСОБА_1 №115-К від 22.06.2017 повністю;

- визнати протиправним та скасувати наказ голови Ленінського районного суду м. Кіровограда "Про зарахування ОСОБА_1 до штату Ленінського районного суду м. Кіровограда" № 205-К від 07.10.2019 частково, а саме: визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу голови Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07.10.2019 року № 205-К, яким було визначено не здійснювати доплату до посадового окладу судді ОСОБА_1 на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя, тобто до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2017 року № 1755/1 дп/15-17 "Про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда";

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо несплати ОСОБА_1 щомісячних доплат за вислугу років у розмірі 30 та 40 відсотків посадового окладу; оплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з врахуванням доплат за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 677 916,63 грн., в тому числі суму доплат за вислугу років за період із 22.06.2017 по 07.04.2018 року в розмірі 47 619,30 грн., суму суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу (з врахуванням доплат за вислугу років) за період із 08.04.2018 по 06.10.2019 року в розмірі 620 669,00 грн., суму доплат за вислугу років за період із 07.10.2019 по 31.10.2019 року в розмірі 9 430,36 грн., суму індексації в розмір 197,97 грн. (т.1 а.с.1-5,199-204, 216-226).

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (справа №9901/485/18) скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 15.02. 2018 №490/0/15-18 про звільнення його з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда. Наказом голови Ленінського районного суду м. Кіровограда № 205-К від 07.10.2019 позивача зараховано до штату Ленінського районного суду м. Кіровограда, як суддю цього суду, однак без здійснення доплати до посадового окладу за вислугу років на час тимчасового відсторонення до розгляду скарги позивача Вищою радою правосуддя. В подальшому, рішенням Вищої ради правосуддя № 2860/0/15-19 від 31.10.2019 скасовано рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.06.2017 № 1755/1дп/15-17 про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, дисциплінарне провадження було закрите. Позивач, звернувся із заявою до ТУ ДСА України в Кіровоградській області про сплату суддівської грошової винагороди, яка складається з посадового окладу та доплати за вислугу років з 07.04.2018 по 04.10.2019 та доплату за вислугу років з 22.06.2017 по 06.04.2018, яка змінювалася з одночасним підвищенням посадових окладів суддів. З наданої відповіді №2375/19-вих. від 02.12.2019 вбачається, що питання щодо обчислення та виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу законодавством не врегульовано, а тому ТУ ДСА У Кіровоградській області не має правових підстав самостійно вирішувати питання щодо виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу. Позивач вважає, що протиправною бездіяльністю відповідача, порушено його право на належне отримання суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, яке підлягає судовому захисту.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 суму доплат за вислугу років за період з 22.06.2017 по 30.03.2018 року в розмірі 47 619,30 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів. Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 суму доплат за вислугу років за період із 07.10.2019 по 31.10.2019 року в розмірі 9 430,36 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів. Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 суму суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу за період із 09.04.2018 по 04.10.2019 року в розмірі 605 981,32 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Територіальне управління Державної судової адміністрації у Кіровоградській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції застосовано норму 235 КЗпП, як таку, що належить застосовувати до даних правовідносин, однак судом її не застосовано, а лише констатовано. В рішенні не досліджено питання підстав поновлення позивача на посаді. Позивача зараховано до штату суду згідно наказу №205-к від 07.10.2019 року. Однак, згідно статті 24 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», поновлення судді на посаді не входить до повноважень голови суду та не може відбуватись автоматично на підставі скасування акту про звільнення судді. Оскільки рішення про звільнення позивача було скасовано в судовому порядку, однак судом не розглядалось питання про поновлення позивача на роботі, відтак підстави для стягнення середнього заробітку - відсутні.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він посилається на безпідставність та необгрунтованість доводів відповідача та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач є суддею Ленінського районного суду м. Кіровограда (т.1 а.с.7).

Рішенням Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.06.2017 року № 1755/1 дп/15-17 "Про притягнення судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності" до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда.

Наказом в.о. голови Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22.06.2017 року № 115-к "Про позбавлення права на отримання доплат до посадового окладу судді ОСОБА_1 ", на підставі частини 5 статті 51 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" та частини 8статті 49 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402- VIII, на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя позбавили права на отримання доплат до посадового окладу суддю Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 до ухвалення Вищою радою Правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати (т.1 а.с.9).

14.11.2017 рішенням Вищої ради правосуддя № 3677/0/15-17 "Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22червня 2017 року № 1755/1 дп/15-17 про притягнення судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, рішення Першої Дисциплінарної палати залишено без змін.

Відповідно до наказів Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30.03.2018 №52-к та від 15.10.2019 №208-к позивача з 07 квітня 2018 року відраховано зі штату суду згідно рішення Вищої ради правосуддя від 15.02.2018 року № 490/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України" (т.1 а.с.10-11).

Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (справа №9901/485/18) скасовано рішення ВРП від 15.02. 2018 №490/0/15-18 про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Вищевказане Рішення суду залишено без змін Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019 (справа № 9901/485/18).

Наказом голови Ленінського районного суду м. Кіровограда № 205-К від 07.10.2019 позивача зараховано до штату Ленінського районного суду м. Кіровограда, як суддю цього суду, однак без здійснення доплати до посадового окладу за вислугу років на час тимчасового відсторонення до розгляду його скарги ВРП (а.с.12).

В подальшому, рішенням Вищої ради правосуддя № 2860/0/15-19 від 31.10.2019 скасоване рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.06.2017 № 1755/1дп/15-17 про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, дисциплінарне провадження було закрито.

Головою Ленінського районного суду м. Кіровограда видано наказ від 22.11.2019 № 242-К "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років", яким встановлено позивачу з 01.11.2019 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків від посадового окладу, стаж роботи якого складає 15 років 07 місяців 29 днів.

Позивач звернувся із заявою до ТУ ДСА України в Кіровоградській області про сплату суддівської грошової винагороди, яка складається з посадового окладу та доплати за вислугу років з 07.04.2018 по 04.10.2019 та доплату за вислугу років з 22.06.2017 по 06.04.2018, яка змінювалася з одночасним підвищенням посадових окладів суддів.

З наданої відповіді №2375/19-вих. від 02.12.2019 вбачається, що питання щодо обчислення та виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу законодавством не врегульовано, а тому ТУ ДСА України в Кіровоградській області не має правових підстав самостійно вирішувати питання щодо виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу (а.с.8).

Згідно довідки №282 від 07.07.2020 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, сума грошової винагороди позивача за період з 08.04.2018 по 06.10.2019 становить 443 335 грн. ( т.2 а.с.32).

Проте, суддівська винагорода за час вимушеного прогулу у період з 08.04.2018 по 06.10.2019 позивачу виплачена не була, що не заперечувалось представником відповідача 1.

Не погодившись з діями відповідачів щодо не виплати суддівської винагороди, доплати до суддівської винагороди, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що право на отримання суддівської винагороди з 09.04.2018 по 04.10.2019 року та доплати до суддівської винагороди за період з 08.04.2018 по 06.10.2019 року, з 07.10.2019 року по 31.10.2019 року визначено законом як невід`ємне право, тому не здійснення на користь позивача зазначених виплат є порушенням частини другої статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і, таким чином, є втручанням у його право на мирне володіння своїм майном.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В період з 09.04.2018 (наступний робочий день за днем відрахування зі штату суду) по 04.10.2019 (останній робочий день перед виданням наказу № 205-К від 07.10.2019) мав місце вимушений прогул позивача.

Разом з тим, враховуючи, що Законом України № 1402-VIII не врегульовано питання виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, отже наявними є підстави для застосування в даному випадку норм Кодексу законів про працю України.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до статті 4 КЗпП України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Право на отримання суддівської винагороди за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Тому, підлягають задоволенню позовні вимоги, щодо стягнення суддівської винагороди за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24 січня 2014 року № 21-395а13.

Відповідно до довідки відповідача 1 №280 від 07.07.2020 про розмір судової винагороди виплаченої позивачу за два останні місяці перед звільненням з посади - лютий 2018, березень 2018 складає 4 405 грн. за 5 робочі дні (т.2 а.с.34).

Тобто, відповідно до положень Порядку №100 середньоденна заробітна плата за вказаний період складає 881 грн.

Позивачем у розрахунок середньоденної заробітної плати за період з лютого по березень 2018 року включено доплата за вислугу років (40%) у розмірі 1 762 грн., що не була нарахована та виплачена у зазначений період. Так, позивач вважає, що середньоденний заробіток складає 1 233,40 грн. (т.1 а.с.224-225).

Суд зазначає, що відповідно до абз. 6 п.2 розділу ІІ Порядку №100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Таким чином, на думку суду, з урахуванням положень абз. 6 п.2 розділу ІІ Порядку №100, період з 22.06.2017 по 07.04.2018, в який за позивачем зберігався частковий заробіток (не виплачувалася надбавка за вислугу років), необхідно виключити з розрахункового періоду.

Отже, розрахунковим періодом є квітень, травень 2017 року.

Відповідно до довідки відповідача 1 від 07.07.2020 щодо суддівської винагороди позивача за період квітень - травень 2017 року нараховано за 38 календарний день 41 600 грн. грошового забезпечення (т.2 а.с.36), тобто 1 094,74 грн. за один день.

Згідно пункту 10 Постанови № 100, у зв`язку із підвищенням посадових окладів середньоденний заробіток коригується на коефіцієнт.

З 01.01.2017 року посадовий оклад судді складав 16 000 грн. ( т.2 а.с.33).

З 01.01.2018 року посадовий оклад становив 17 620,00 грн., коефіцієнт підвищення 1,1 (17620,00/16000,00).

Середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу за період з квітня 2018 року по 01 грудня 2018 року становить 1 204,21 (1 094,74*1,1) грн.

З 04.12.2018 посадовий оклад становив 26 430, 00 грн., коефіцієнт підвищення 1,5 (26 430,00/17620,00).

Середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.12.2018 по 31.12.2018 становить 1 806,32 (1 204,21*1,5) грн.

З 01.01.2019 підвищився посадовий оклад та становив 28 815,00 грн., коефіцієнт підвищення 1,09024 (28815,00/26430,00).

Середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2019 по 06.10.2019 становить 1 969,32 (1 806,32* 1,09024) грн.

Розрахунок заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням табелів обліку використання відпрацьованого часу Ленінського районного суду м. Кіровограда (т.1 а.с.13-111), розрахунків позивача та відповідача 1, в частині кількості робочих днів ( т.1 а.с.225-226, т.2 а.с.32) :

- з квітня 2018 року по 01 грудня 2018 року становить 197 490,44 (1 204,21х164 днів) грн.;

- з 04.12.2018 по 31.12.2018 становить 34 320,08 ( 1 806,32х19 днів) грн.;

- з 01.01.2019 по 06.10.2019 становить 374 170,8 (1 969,32х190 днів) грн.

Всього: 605 981,32 грн.

Таким чином стягненню за період з 09.04.2018 по 04.10.2019 (включно) підлягає 605 981,32 грн.

Відповідач зазначає, що оскільки рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (справа №9901/485/18) скасовано рішення ВРП від 15.02. 2018 №490/0/15-18 про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, позивача зараховано до штату Ленінського районного суду м. Кіровограда, однак повноважним органом не приймалось рішення про поновлення позивача на посаді, позивач не набув права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підстав ст. 235 КЗпП.

Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, з огляду на наступне.

Суди зобов`язані, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, вирішувати спори, керуючись верховенством права, що, у свою чергу, означає врахування тлумачення Конвенції, яке надається Європейським судом з прав людини, як мінімальних стандартів демократичного суспільства.

Суд зазначає, що згідно положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

У рішенні у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик їх помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Також зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен накладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що скасування рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (справа №9901/485/18) рішення ВРП від 15.02. 2018 №490/0/15-18 про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, скасування рішенням Вищої ради правосуддя № 2860/0/15-19 від 31.10.2019 рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.06.2017 № 1755/1дп/15-17 про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда та подальше зарахованння позивача до штату Ленінського районного суду м. Кіровограда безумовно свідчать про відсутність правових підстав для не проведення виплати позивачу сум суддівської винагороди у період вимушеного прогулу з 09.04.2018 (наступний робочий день за днем відрахування зі штату суду) по 04.10.2019 (останній робочий день перед виданням наказу № 205-К від 07.10.2019), відтак вказані суми підлягають стягненню на користь позивача для умов відновлення порушеного права позивача на отримання суддівської винагороди.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1 суму доплат за вислугу років за період з 22.06.2017 по 07.04.2018 в розмірі 47 619,30 грн., суму доплат за вислугу років за період з 07.10.2019 по 31.10.2019 в розмірі 9 430,36 грн.

Згідно розрахунку позивача сум відшкодування (т.1 а.с.224) з 22.06.2017 по 03.10.2017 доплата за вислугу років позивачу складає 30%; з 04.10.2017 по 07.04.2018 доплата за вислугу років складає 40%. Зазначена обставина не заперечувалась відповідачем 1 у відзивах на позовну заяву.

Відповідно до довідки відповідача 1 №278 від 07.07.2020 позивачу за червень 2017 року не було виплачено доплату за вислугу років за 5 робочих днів (т.2 а.с.36).

Згідно з наказом голови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.11.2019 № 242-К "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років", встановлено позивачу з 01.11.2019 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків від посадового окладу, стаж роботи якого складає 15 років 07 місяців 29 днів. Зазначена обставина не заперечувалась представником відповідача 1.

Судом встановлено, що в період з 22.06.2017 по 07.04.2018 та з 07.10.2019 по 31.10.2019 позивачу на виплачувалась щомісячна доплата за вислугу років в зв`язку із здійсненням щодо нього Вищою радою правосуддя дисциплінарного провадження, яке було закрите в зв`язку з відсутністю у його діях складу дисциплінарного проступку.

Суд вважає, що право на отримання щомісячних доплат за вислугу років є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Невідшкодування позивачу частини його суддівської винагороди у вигляді щомісячних доплат за вислугу років являє собою "контроль за користуванням" майном у розумінні частини другої статті 1 Протоколу № 1 і, таким чином, є втручанням у його право на мирне володіння своїм майном.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність та обгрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1 суми доплат за вислугу років, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року в адміністративній справі №340/301/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 09.11.2020 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай