Справа № 140/10542/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 140/10542/20 пров. № А/857/11229/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі за позовом Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Денисюк Р.С.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2020 року Княгининівська сільська рада Луцького району Волинської області звернулася в суд з адміністративним позовом до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бенещук Л.В. про накладення штрафу від 17 червня 2020 року та від 03 липня 2020 року, що прийняті в межах виконавчого провадження № 62213666.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваними постановами на позивача накладено штраф в розмірі 5100,00 грн та 10200,00 грн за невиконання рішення суду.

Проте, рішення суду не виконано з поважних причин, оскільки позивач є органом місцевого самоврядування та рішення приймає виключно на засіданнях сесії сільської ради. Вказує на те, що отримавши 05 червня 2020 року постанову про відкриття виконавчого провадження № 62213666, з метою виконання судового рішення пo справі № № 140/2528/19 від 13 квітня 2020 року, питання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_1 » було включено в порядок денний позачергової сесії сільської ради. Депутатами Княгининівської сільської ради двічі розглядалась заява ОСОБА_1 , проте жодного разу не було проголосовано за надання дозволу на розробку проекту землеустрою щoдo відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд пo АДРЕСА_1 між будинками АДРЕСА_2 в розмірі 0,1598 га. Відтак вважає, що невиконання судового рішення зі сторони боржника у виконавчому провадженні № 62213666, має місце із поважних причин, незалежних від його волевиявлення обставин, a тому накладення штрафів було безпідставно. Також повідомляє, що Княгининівська сільська рада звернулась з заявою про роз`яснення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 140/2528/19 в частині її виконання, що знову ж таки свідчить про відсутність умислу на невиконання судового рішення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме не виконав рішення суду, у вказаний в постанові про відкриття виконавчого провадження період, тому відповідачем правомірно прийнято постанови про накладення штрафу від 17 червня 2020 року та 03 липня 2020 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Княгининівська сільська рада Луцького району Волинської області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позивачем, як юридичною особою, будучи боржником у виконавчому провадженні, вживалися усі можливі від нього заходи щодо виконання судового рішення. Проте, питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вирішується депутатами Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області, які є носіями «владних» повноважень від імені територіальної громади та офіційно представляє своїх виборців у відповідній раді.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що згідно ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» в разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. А відтак, державний виконавець приймаючи оскаржувані постанови діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 02 червня 2020 року головним державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бенещук Л.В. за заявою стягувача від 01 червня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62213666 з виконання виконавчого листа № 140/2528/19, виданого 28 травня 2020 року Волинським окружним адміністративним судом про зобов`язання Княгининівської сільської ради повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 між будинками АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 в розмірі 0,1598 гектара, якою боржнику (Княгининівській сільській раді) надано 10 робочих днів для виконання рішення суду (а.с.34-35).

17 червня 2020 року при виїзді за місцем знаходження боржника, державним виконавцем встановлено, що протягом встановленого добровільного терміну, рішення суду не виконане, про що складено акт державного виконавця.

Цього ж дня, секретарем Княгининівської сільської ради була пред`явлена відповідачу заява щодо причин невиконання рішення суду, в якій зазначено, що питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд було внесено в порядок денний позачергової 57 сесії сільської ради, яке відбулося 11 червня 2020 року, проте, рішення про надання дозволу не було прийнято.

17 червня 2020 року головний державний виконавець Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бенещук Л.В. винесла постанову ВП № 62213666 про накладення на боржника Княгининівську сільську раду штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду без поважних причин (а.с.36-37).

03 липня 2020 державним виконавцем було здійснено повторний виїзд за місцем знаходження боржника та встановлено, що рішення суду не виконане, про що складено акт державного виконавця від 03 липня 2020 року.

Цього ж дня, секретарем Княгининівської сільської ради було подано відповідачу заперечення, в якому зазначено, що питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд було внесено в порядок денний позачергової 58 сесії сільської ради, яке відбулося 25 червня 2020 року, проте, рішення про надання дозволу не було прийнято.

03 липня 2020 року в межах виконавчого провадження ВП № 62213666 головний державний виконавець Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бенещук Л.В. винесла постанову про накладення на боржника Княгининівську сільську раду штрафу в подвійному розмірі 10200,00 грн за невиконання рішення суду без поважних причин (а.с.38-39).

03 липня 2020 року головним державним виконавцем надіслано повідомлення до Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області про вчинення Княгининівською сільською радою кримінального правопорушення та 09 липня 2020 року винесено в межах виконавчого провадження ВП № 62213666 постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із ч. 2, ч. 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 5, 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи вищенаведені норми права колегія суддів вважає, що на момент прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону №1404-VIII можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду, на виконання якого Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 140/2528/19 від 28 травня 2020 року, яким зобов`язано Княгининівську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Щодо твердження позивача про те, що вказане рішення суду не виконане у зв`язку з тим, що для прийняття відповідного рішення на сесії сільської ради не вистачило необхідної кількості голосів, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 цього Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

З матеріалів справи слідує, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 62213666 на засідання позачергової 57 сесії Княгининівської сільської ради сьомого скликання було внесено на розгляд питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно витягу з протоколу № 57 від 11 червня 2020 року за результатами голосування проголосували: «за» 1, «проти» 0, «утримались» 15. Рішення не прийнято.

Надалі, вказане питання було включено в порядок денний позачергової 58 сесії Княгининівської сільської ради сьомого скликання та як слідує із витягу з протоколу № 58 від 25 червня 2020 року за результатами голосування з вказаного питання проголосували: «за» 1, «проти» 1, «утримались» 14. Рішення не прийнято.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні обставини, які б вказували на об`єктивну неможливість виконання рішення суду, оскільки, в зазначеному рішенні чітко зазначено, які дії повинні бути вчинені для повного його виконання, що виключає в цьому випадку дискрецію дій органу місцевого самоврядування.

Також, колегія суддів зазначає, що утримання від голосування депутатів на його виконання без зазначення поважних причин цього, не може свідчити про його виконання за наявності того, що боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Такі обставини не наведені ні в протоколах сесій сільської ради на яких розглядалося вказане питання, ні в жодних інших документах.

Щодо повідомлень позивачем державного виконавця 17 червня 2020 року та 03 липня 2020 року про підстави невиконання рішення суду, то колегія суддів вважає, що такі повідомлення суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», де чітко зазначено, що в разі неможливості виконання рішення має право звернутися до державного виконавця із заявою про відкладення провадження виконавчих дій, або звернутися до суду із заявою про відстрочку чи розстрочку виконання, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що у витягах і протоколах сесії ради № 57 та № 58 від 11 червня 2020 року та 25 червня 2020 року жодним чином не згадується про те, що питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою внесено на розгляд сесії саме на виконання рішення суду у справі № 140/2528/19, яким зобов`язано Княгининівську сільську раду повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 між будинками АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 в розмірі 0,1598 гектара.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що причини невиконання рішення суду є неповажними.

Доводи позивача про поважність причин невиконання рішення суду у зв`язку з поданням до Восьмого апеляційного адміністративного суду 08 липня 2020 року заяви про роз`яснення постанови суду від 13 квітня 2020 року у справі № 140/2528/19 в частині її виконання, вірно не взяті судом першої інстанції до уваги, оскільки Княгининівська сільська рада звернулася до суду про роз`яснення рішення суду у вказаній справі лише після відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваних постанов про накладення штрафу. Крім цього, заява про роз`яснення рішення суду не є підставою для зупинення виконання рішення суду.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із ч. 1 ст. 10 даного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Тому, колегія суддів вважає, що твердження позивача, що в даному випадку Княгининівською сільською радою не приймалося одноособово рішення, як юридичною особою, а таке рішення приймається депутатами сільською ради, не слід брати до уваги, оскільки боржником у виконавчому провадженні виступає сільська рада, а виходячи із норм чинного законодавства, не можна розділяти поняття сільської ради як юридичної особи та сесії ради як колегіального органу, оскільки вони в сукупності складають орган місцевого самоврядування, як виразника інтересів територіальної громади.

Згідно із ч. 4 ст. 19 Закону № 1404-VIII сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону № 1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що на законодавчому рівні встановлено заходи примусового виконання рішень зобов`язального характеру, а саме застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.

Також, боржник в разі неможливості виконання рішення має право звернутися до державного виконавця із заявою про відкладення провадження виконавчих дій, або звернутися до суду із заявою про відстрочку чи розстрочку виконання, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Водночас, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року справа №286/1810/17, зауважив, що накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа, в той же час, застосовуючи принцип верховенства права, рішення судів є обов`язковими до виконання, відповідно мають бути забезпечені належним виконанням.

Колегія суддів вважає, що тягар виконання рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в рамках розгляду цієї справи у суду відсутні повноваження будь-яким чином прискорити процес виконання судового рішення, адже державним виконавцем вчинено вичерпний перелік дій, передбачених законом, направлених на його своєчасне та повне виконання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме не виконав рішення суду, чим порушено конституційний принцип обов`язковості виконання судового рішення, у вказаний в постанові про відкриття виконавчого провадження період та не звернувся до державного виконавця чи суду у встановленому законом порядку, а тому відповідачем правомірно прийнято постанови про накладення штрафу від 17 червня 2020 року та 03 липня 2020 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі № 140/10542/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 05 листопада 2020 року.