Справа № 500/1965/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1965/20

02 листопада 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Семеха В.Т.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Смаль Г.Н.

свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу для признання пенсію за віком, період роботи в колгоспі ім. Б. Хмельницького в 1994 році як повний рік, зарахувати як повні (вироблені) роки - 1990 рік, 1992 рік, 1993 рік, 1996 рік, 1998 рік, 1999 рік та призначити пенсію за віком з дати досягнення пенсійного віку (ІНФОРМАЦІЯ_2).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою від 20.05.2020 для призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У призначенні пенсії за віком йому відмовлено у зв`язку з тим що на момент звернення за призначенням пенсії, згідно поданих документів стаж роботи складає 25 років 08 місяців 14 днів (в тому числі роки роботи в колгоспі, в яких згідно довідки не відпрацьовано встановленого господарством мінімуму трудоднів, та зараховано за фактичною тривалістю у роках).

Позивач вважає, що має достатній стаж роботи на підтвердження чого ним було подано до органу Пенсійного фонду України достовірні та належні підтверджуючі документи, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом

На підставі статті 12 та глави 10 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Тернопільським окружним адміністративним судом винесено ухвалу від 05 серпня 2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у якій зазначено строк подання учасникам справи відзиву на позовну заяву.

У строк, встановлений судом, 19.08.2020 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступив відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки згідно поданих документів та за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки, страховий стаж становить 25 років 08 місяців 14 днів, (в тому числі роки роботи в колгоспі, в яких не відпрацьовано встановленого господарством мінімуму трудоднів, за фактичною тривалістю у 1983, 1986, 1990, 1992, 1993, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000 роках), що є недостатнім для призначення пенсії за віком, передбаченою статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 визначено розгляд справи №500/1965/20 проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В адміністративній справі призначено судове засідання на 06.10.2020.

В судовому засіданні 06.10.2020 за клопотанням учасників справи оголошено перерву до 02.11.2020.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 02.11.2020 позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судовому засіданні 02.11.2020 проти задоволення позову заперечила з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, свідків, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою від 20.05.2020 для призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У відповідь на звернення позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області у призначенні пенсії за віком відмовлено у зв`язку з тим, що на момент звернення за призначенням пенсії, згідно поданих документів, загальний страховий стаж позивача складає 25 років 08 місяців 14 днів, (в тому числі роки роботи в колгоспі, в яких не відпрацьовано встановленого господарством мінімуму трудоднів, за фактичною тривалістю у 1983, 1986, 1990, 1992, 1993, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000 роках).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень та вважаючи його протиправним позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини сторін, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України, регулюються нормами Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (Закон - №1788-ХІІ), Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 01 січня 2020 рову по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Таким чином, для призначення пенсії за віком необхідно виконати дві умови: наявність пенсійного віку та страхового стажу роботи.

За відсутності страхового стажу роботи 27 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 років.

У разі відсутності необхідного страхового стажу роботи 20 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 років.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно частини другої статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення та перерахунку пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший визначений розділом II Порядку №22-1.

Пунктом 1.6 Порядку №22-1 встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Частиною першою статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. (Додаток 3 до Порядку №22-1).

Відповідно до пункту 1.7 Порядку днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058).

Статтею 56 Закону №1788 передбачено, зокрема, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах, незалежно від характеру, тривалості роботи і перерв. При цьому, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в тому разі, якщо не встановлювався мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Згідно положень статті 62 Закону №1788, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Водночас, відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.

Відповідно до пункту 2 Основних положень трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно пункту 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людино-днів ділиться на 25,4.

У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Суд зазначає, що згідно наданих документів для призначення пенсії (трудова книжка, військовий квиток, довідка з центру зайнятості, довідка Зборівської міської ради, довідка Зборівської РДА та дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) Головним управлінням було зараховано наступні періоди до страхового стажу позивача:

з 13.05.1979 по 22.04.1981 - військова служба;

з 04.02.1982 по 22.08.1983 - робота в Зборівському районному міжгосподарському виробничо-експлуатаційному підприємстві по енергетиці і електрифікації "Сільгоспенерго";

з 23.08.1983 по 31.12.1983 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького (94 трудодні, що складає 3 місяці 18 днів);

з 01.01.1984 по 31.12.1985 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького;

з 01.01.1986 по 15.12.1986 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького (231 трудодень, що складає 9 місяців 2 дні);

з 01.01.1987 по 31.12.1989 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького

з 01.01.1990 по 31.12.1990 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького (294 трудодні, що складаєіі місяців 19 днів);

з 01.01.1991 по 31.12.1991 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького;

з 01.01.1992 по 31.12.1992 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького (263 трудодні, що складає 10 місяців 09 днів);

з 01.01.1993 по 31.12.1993 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького (284 трудодні, що складає 11 місяців 05 днів);

з 01.01.1995 по 31.12.1995 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького (265 трудоднів, що складає 10 місяців 16 днів);

з 01.01.1996 по 31.12.1996 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького (285 трудоднів, що складає 11 місяців 05 днів);

з 01.01.1997 по 31.12.1997 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького;

з 01.01.1998 по 31.12.1998 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького (288 трудоднів, що складає 11 місяців 9 днів);

з 01.01.1999 по 31.12.1999 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького (264 трудодні, що складає 10 місяців 10 днів);

з 01.01.2000 по 31.03.2000 - робота в колгоспі ім. Б. Хмельницького (40 трудоднів, що складає 1 місяць 19 днів);

з 17.10.2000 по 04.02.2003 - робота в ВАТ "Тернопільобленерго";

з 06.06.2005 по 01.01.2006 - отримання допомоги по безробіттю;

з 01.12.2006 по 12.10.2007 - робота у відділі освіти Зборівської райдержадміністрації;

з 03.01.2008 по 30.04.2008 - робота у відділі освіти Зборівської райдержадміністрації;

з 22.12.2009 по 31.12.2009 - робота у дільничній виборчій комісії;

з 06.01.2010 по 24.02.2010 - робота у дільничній виборчій комісії;

з 31.10.2010 по 01.11.2010 - робота у дільничній виборчій комісії;

з 05.01.2017 по 30.04.2020 - робота в ТзОВ "Білий берег".

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було зараховано за фактичною тривалістю періоди робити позивача у колгоспі імені Б.Хмельницького періоди за 1983, 1986, 1990, 1992, 1993, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000 роки на підставі уточнюючих довідок про кількість вироблених трудоднів, трудову участь в колгоспному виробництві позивача виданих Зборівською міською радою від 26.11.2019 №1224 та від 11.12.2019 №877.

На думку суду, обчислення страхового стажу колгоспника у разі невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві проводиться за фактичною тривалістю у визначеному порядку, а не у календарному, як про це просить позивач.

Наявні у справі докази підтверджують, що у колгоспі імені Б.Хмельницького за 1983, 1986, 1990, 1992, 1993, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000 роки позивач не відпрацював законодавчо встановлений мінімум трудоднів, вказаний період повинний бути включений до стажу позивача за фактичною тривалістю.

Тобто фактично у вказаний період роботи в колгоспі, позивачем було вироблено людино-днів менше від встановленого мінімуму. При цьому судом не встановлено, що причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві є поважними.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем правомірно було зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи у колгоспі імені Б.Хмельницького за 1983, 1986, 1990, 1992, 1993, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000 роки саме за фактично відпрацьований час.

Суд звертає увагу на те, що самі лише записи в трудовій книжці про прийняття на роботу в колгосп ім. Б. Хмельницького та звільнення з роботи, в даному випадку не можуть слугувати належним доказом по справі.

Крім того, відповідно до пункту 2 Порядку № 637 у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 18 вказаного Порядку передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Тобто підтвердження трудового стажу на підставі показів свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які працювали з позивачем підтвердили, що ОСОБА_1 працював у колгоспі ім. Б. Хмельницького в 1994 році із зайнятістю повного робочого дня.

Таким чином, відмова відповідача щодо зарахування періоду роботи в колгоспі ім. Б. Хмельницького за 1994 рік, оскільки згідно довідки №877 від 11.12.2019 виданої Зборівською міською радою інформація про роботу за даний рік відсутня, є протиправною.

А тому, суд дійшов до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. Б. Хмельницького 1994 рік.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. Б. Хмельницького 1994 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001 )

Головуючий суддя Мартиць О.І.