Справа № 320/2798/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2798/20 Суддя (судді) першої інстанції: Журавель В.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Єгорової Н.М. та Кузьмишиної О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 20року року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДПС у Київській області) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-295465-50/1159 від 12 лютого 2020 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Київській області № Ф-295465-50/1159 від 12 лютого 2020 року в частині нарахування сумі 23 461 грн 02 коп.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених вимог та прийняти цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Скаржник вказує на те, що відповідачем правомірно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмку) зі сплати єдиного внеску, оскільки позивач як фізична особа-підприємець зобов`язаній сплачувати єдиний соціальний внесок не зважаючи на те, що він не здійснював підприємницьку діяльність та за останнього єдиний соціальний внесок сплачував роботодавець. Скаржник стверджує, що фізичні особи-підприємці, які є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе як фізичних осіб-підприємців.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 липня 2020 року без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 31 серпня 2011 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на обліку у відповідача. 10 березня 2020 року позивачем припинено реєстрацію як фізичної особи-підприємця.

Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 лютого 2020 року № № Ф-295465-50/1159, з якої вбачається наявність у позивача станом на 31 січня 2020 року заборгованості з єдиного внеску в розмірі 29 293 грн 44 коп.

Не погоджуючись із вимогою контролюючого органу, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання її протиправною та скасування.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції врахував, що оскільки за позивача у певні періоди сплачували єдиний соціальний внесок його роботодавці, то такі не підлягають включенню до спірної вимоги з метою усунення подвійного оподаткування позивача.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, предметом апеляційного перегляду є рішення суду від 17 червня 2020 року в частині задоволених позовних вимог.

Перевіряючи обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ) .

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 29 293 грн. 44коп., оформлену вимогою від 12 лютого 2020 ро № Ф-295465-50/1159. До вимоги увійшли суми єдиного соціального внеску за наступні періоди:

- за 2017 рік 704 грн. 00 коп. х 12 місяців = 8 448 грн 00 коп.;

- за І квартал 2018 року 819 грн 06 коп. х 3 місяці = 2457 грн 18 коп.;

- за ІІ квартал 2018 року 819 грн 06 коп. х 3 місяці = 2457 грн 18 коп.;

- за ІІІ квартал 2018 року 819 грн 06 коп. х 3 місяці = 2457 грн. 18 коп.;

- за IV квартал 2018 року 819 грн 06 коп. х 3 місяці = 2457 грн 18 коп.;

- за І квартал 2019 року 918 грн 06 коп. х 3 місяці = 2754 грн 18 коп.;

- за ІІ квартал 2019 року 918 грн 06 коп. х 3 місяці = 2754 грн 18 коп.;

- за ІІІ квартал 2019 року 918 грн 06 коп. х 3 місяці = 2754 грн 18 коп.;

- за IV квартал 2019 року 918 грн 06 коп. х 3 місяці = 2754 грн.18 коп.

У період з січня 2017 року по червень 2018 року позивач працював у Комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради Київський обласний центр служби крові, де йому виплачувалася заробітна плата, з якої роботодавцем здійснювалося відрахування, у тому числі і ЄСВ. Зазначене підтверджується довідками про заробітну плату № 111 та № 12 від 11 березня 2020 року, та довідкою пенсійного органу форми ОК-5.

Крім того, у період з лютого 2019 року по березень 2019 року позивач працював у Військовій частині НОМЕР_1 та у період з березня 2019 року по грудень 2019 року позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 . Вказаними установами здійснювалася виплата позивачу заробітної плати (грошового забезпечення), з яких здійснювалися необхідні відрахування. Зазначене підтверджується довідками військової частини.

Положеннями абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платниками єдиного внеску є також роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пп. 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України працівником є фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Єдиний внесок, згідно з абз. 1 п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець.

Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19.

У вказаному судовому рішенні зазначено, що інше тлумачення норм Закону щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують) та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, у відповідача були відсутні підстави здійснювати автоматичне нарахування позивачу єдиного внеску за періоди роботи у Комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради Київський обласний центр служби крові та зазначених військових частинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкова вимога № Ф-295465-50/1159 від 12 лютого 2020 року є протиправною та підлягає скасуванню в частині суми 23 461 грн 02 коп., за періоди січень грудень 2017 року, січень червень 2018 року, лютий - грудень 2019 року, коли позивач був працевлаштований та єдиний соціальний внесок за нього сплачували роботодавці.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Н.М. Єгорова

О.М. Кузьмишина