Справа № 809/1055/16
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 809/1055/16
адміністративне провадження № К/9901/26657/20
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року у справі №809/1055/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України Загороднюка Андрія Павловича, Івано-Франківського обласного військового комісаріату, Коломийського міського об`єднаного військового комісаріату Івано-Франківської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування наказів і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:
- визнати протиправними дії стосовно ухвалення наказу Міністра оборони України від 07 липня 2016 року №142КП у частині позбавлення його військового звання «підполковник» і такий наказ скасувати;
- визнати протиправними дії стосовно ухвалення наказу Міністра оборони України від 07 липня 2016 року №627 у частині звільнення його з військової служби у зв`язку із позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку та виключення його зі списків особового складу Збройних Сил України, скасувавши такий наказ;
- зобов`язати Міністерство оборони України в особі Міністра оборони України поновити його у військовому званні «підполковник» та на посаді військового комісара Коломийського міського об`єднаного військового комісаріату Івано-Франківської області;
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
16 жовтня 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року у справі №809/1055/16.
У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд зазначає наступне.
З 08 лютого 2020 року набрали чинності норми Закону України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», якими внесено зміни щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду, викладені у розділі 3 Глави 2 «Касаційне оскарження».
Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України (в чинній редакції) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вперше подану ОСОБА_1 касаційну скаргу у справі №809/1055/16 ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року (провадження К/9901/23824/20) повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. Зокрема Судом встановлено, що оскаржуючи рішення судів попередніх інстанцій позивач лише формально зазначив, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також послався, що ця справа була розглянута незаконним складом суду у суді першої інстанції. У вказаній ухвалі Верховний Суд вказав скаржнику, що вказані доводи не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні частини четвертої статті 328 КАС України.
Перевіркою змісту повторно поданої ОСОБА_1 у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній також не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Так, скаржник зазначає, що у цій справі підставою касаційного оскарження судових рішень є застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 травня2019 року у справі №821/1180/18 щодо того, що застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є надмірним, а також, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для учасника справи.
При цьому, скаржник акцентує увагу лише на витязі з цієї постанови, які стосуються правової оцінки сукупності встановлених у конкретній справі обставин. Зазначаючи вказану підставу касаційного оскарження скаржник не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справі № 821/1180/18 є подібними й щодо застосування якої конкретної норми права наявний висновок у цій постанові.
Верховний Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду. Скаржник повинен зазначити висновок щодо застосування якої норми права в ній викладено, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Натомість касаційна скарга фактично дублює зміст попередньо поданої касаційної скарги, яку було повернуто судом як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень. Скаржником як і в попередньо поданій касаційній скарзі зазначено обставини справи, загальне посилання на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня2019 року у справі № 821/1180/18 та вказано на ухвалення судами рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, що ця справа була розглянута незаконним складом суду у суді першої інстанції, що не узгоджується з положеннями частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року у справі №809/1055/16.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга піддягає поверненню особі, що її подала.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року у справі №809/1055/16 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддяВ.М. Соколов