Справа № 520/6163/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Кухар М.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 р. Справа № 520/6163/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.03.20 по справі № 520/6163/19

за позовом Кандидата на зайняття посади начальника Департаменту внутрішнього аудиту Державної фіскальної служби України ОСОБА_1

до Державної податкової служби України , Національного агентства з питань запобігання корупції

про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Кандидат на зайняття посади начальника Департаменту внутрішнього аудиту Державної фіскальної служби України ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог просив суд:

- визнати бездіяльність ДФС України щодо нескорочення з 01.08.2017 року посади директора департаменту внутрішнього аудиту ДФС України, на яку протягом року не оголошувався конкурс, протиправною.

- визнати бездіяльність ДФС України щодо неприйняття керівником державної служби ДФС України рішення про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади директора департаменту внутрішнього аудиту ДФС України в термін з 01.08.2016 року по 02.11.2018 року, протиправною.

- визнати дії ДФС України щодо здійснення ОСОБА_2 - начальником управління координації, аналізу та моніторингу департаменту внутрішнього аудиту ДФС України повноважень члена конкурсної комісії, утвореної на підставі наказу ДФС України «Про оголошення конкурсу» № 2118 - 0 від 02.11.2018 року, протиправними.

- визнати бездіяльність ДФС України щодо непроголошення завдання адміністратором конкурсу, проведеного на підставі наказу ДФС України «Про оголошення конкурсу» № 2118 - 0 від 02.11.2018 року, на етапі розв`язання ситуаційного завдання, яке повинно бути однаковим для всіх кандидатів на посаду, протиправними.

- визнати дії ДФС України щодо проведення конкурсною комісією співбесіди як етапу конкурсу на підставі наказу ДФС України «Про оголошення конкурсу» № 2118 - 0 від 02.11.2018 року не з метою оцінки відповідності професійної компетентності кандидатів встановленим вимогам, які не були оцінені на попередніх етапах конкурсу, а з метою незаконного визначення переможця конкурсу в особі ОСОБА_3 та другого кандидата в особі Адамчук, протиправними.

- скасувати результати конкурсу на зайняття вакантної посади директора Департаменту внутрішнього аудиту ДФС України, проведеного на підставі наказу ДФС України «Про оголошення конкурсу» № 2118 - 0 від 02.11.2018 року.

- зобов`язати ДФС України вчинити певні дії - скоротити посаду директора департаменту внутрішнього аудиту ДФС України, на яку протягом року не оголошувався конкурс.

- визнати протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції щодо відмови у розгляді скарги ОСОБА_1 від 19.12.2018 року про порушення службовими особами ДФС України вимог Закону України «Про запобігання корупції» при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контролю ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання.

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» розглянути скаргу ОСОБА_1 про порушення службовими особами ДФС України вимог цього Закону при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контролю ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції щодо відмови у розгляді скарги ОСОБА_1 від 19.12.2018 року в частині порушення службовими особами ДФС України вимог Закону України «Про запобігання корупції» при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контроля ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання.

Зобов`язано Національне агентство з питань запобігання корупції відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» розглянути скаргу ОСОБА_1 від 19.12.2018 року в частині порушення службовими особами ДФС України вимог цього Закону при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контролю ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог, постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем, Державною фіскальною службою України, проведено конкурс на зайняття посади, яка підлягала скороченню, із значними порушеннями процедури проведення такого конкурсу та норм чинного законодавства.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, Національне агентство з питань запобігання корупції подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Сторони по справі правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим та відповідно до частини 2 ст.313, п.2 ч.1 ст.311 КАС апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції задовольнити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом ДФС від 02.11.2018 № 2118-о «Про оголошення конкурсу» оголошено конкурс на зайняття вакантних посад апарату ДФС, зокрема на зайняття посади директора Департаменту внутрішнього аудиту ДФС.

ОСОБА_1 проходив конкурс на зайняття вакантної посади директора Департаменту внутрішнього аудиту ДФС та за результатами такого конкурсу, набрав 4,9 балів. На етапі співбесіди за однією із вимог, а саме, «Необхідні ділові якості» ОСОБА_1 набрав 0,3 бали.

Листом ДФС від 10 грудня 2018 року № 23071/5/99-99-04-05-01-16 до НАДС направлено результати конкурсу, оголошеного наказом ДФС від 02 листопада 2018 року № 2118-о «Про оголошення конкурсу».

18.12.2018 року позивачем поштою було отримано письмове повідомлення ДФС про результати конкурсу, відповідно до якого участь позивача у конкурсі завершено за недостатністю набраних балів.

19.12.2018 року позивач звернувся зі скаргою до Національного агентства з питань державної служби про порушення службовими особами ДФС України вимог Закону України «Про запобігання корупції» при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контролю ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання.

22.12.18 вказана скарга листом Національного агентства з питань державної служби скерована до Національного агентства з питань запобігання корупції.

За результатами розгляду скарги позивача листом від 18.01.2019 №32-07/3551/19 Національне агентство з питань запобігання корупції відмовило у розгляді скарги. Відмовляючи в розгляді заяви відповідач зазначив, що у скарзі позивача була відсутня інформація, яка б розкривала зміст приватного інтересу ОСОБА_2 , у тому числі характер її приватних стосунків.

Не погоджуючись із діями відповідачів, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про допущені Державною податковою службою України порушення при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контролю ДФС України є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги в частині позовних вимог, заявлених до Національного агентства з питань запобігання корупції стосовно нерозгляду скарги щодо порушення службовими особами ДФС України вимог цього Закону при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контролю ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про запобігання корупції» не передбачає підстав для нерозгляду, повернення або відмови в розгляді повідомлень, окрім тих, що зазначені у ч. 3 ст. 53-2 Закону України «Про запобігання корупції».

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянтів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 22 Закону України "Про державну службу" з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття вакантної посади державної служби (далі - конкурс) відповідно до Порядку.

Стаття 24 Закону передбачає, що вакантні посади державної служби, на які протягом одного року не оголошено конкурс, підлягають скороченню.

Відповідно до п.7 частини 1 етапі 4 Закону державна служба здійснюється з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборони всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Відповідно до частини 6 статті 31 Закону з метою безперебійного функціонування державного органу одночасно з прийняттям рішення про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби до призначення особи на таку посаду суб`єкт призначення може прийняти рішення про тимчасове покладення виконання обов`язків за вакантною посадою керівника самостійного структурного підрозділу на одного із державних службовців, які працюють у відповідному структурному підрозділі державного органу. Це рішення може бути прийнято за умови відсутності посади заступника керівника самостійного структурного підрозділу у державному органі або якщо така посада є вакантною.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 297 "Деякі питання діяльності органів Державної фіскальної служби" визначено У додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85 Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів (Офіційний вісник України, 2014 р., № 29, ст. 814; 2015 р., № 86, ст. 2882; 2017 р., № 82, ст. 2507) позицію

ДФС - (Гранична чисельність працівників апарату) - 1676

- (Гранична чисельність працівників у тому числі державних службовців) -1676

- (Гранична чисельність працівників апарату територіальних органів) - 39502

- (Гранична чисельність працівників апарату територіальних органів у тому числі державних службовців) - 39502

замінити такою позицією:

ДФС - (Гранична чисельність працівників апарату) - 2126

- (Гранична чисельність працівників у тому числі державних службовців) -2126

- (Гранична чисельність працівників апарату територіальних органів) - 39052

- (Гранична чисельність працівників апарату територіальних органів у тому числі державних службовців) - 39052.

На виконання вказаної постанови ДФС України було видано наказ від 12.07.2018 № 448 «Про реалізацію постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 297» Департамент внутрішнього аудиту реорганізовано у департамент з аналогічною назвою із збільшенням його штатної чисельності на 80 од.

У випадку реорганізації державних органів, яка передбачає зміну структури такого органу, затверджується новий штатний розпис із зазначенням у ньому нових назв структурних підрозділів та посад, оскільки структура органу зазнала змін. Складаються нові посадові інструкції працівників із конкретизацією структурного підрозділу, у складі якого буде посада, та її оновлені повноваження.

Працівникам, які після оновлення структури державного органу залишилися працювати в такому органі (може, в іншому структурному підрозділі або ж у структурному підрозділі з іншими функціями та повноваженнями), кадровою службою забезпечується внесення відповідних змін до трудової книжки.

Відтак, Наказом від 12.07.2018 № 448 «Про реалізацію постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 297» Департамент внутрішнього аудиту реорганізовано у департамент з аналогічною назвою із збільшенням його штатної чисельності на 80 од.

З вказаного вбачається, що посаду начальника Департамент внутрішнього аудиту було замінено на посаду з аналогічною назвою.

Відтак, фактично конкурс, оголошений на посаду начальника Департаменту внутрішнього аудиту, був оголошений, на посаду, створену в результаті реорганізації структури ДІС України, яку було проведено на підставі Наказу від 12.07.2018 № 448 «Про реалізацію постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 297».

З огляду на вищевикладене, доводи позивача про те, що посада на яку було оголошено конкурс, повинна була бути скорочена у 2017 році є безпідставними, у зв`язку із чим, вимоги стосовно визнання бездіяльності відповідача, ДФС України, щодо нескорочення з 01.08.2017 року посади директора департаменту внутрішнього аудиту ДФС України, на яку протягом року не оголошувався конкурс та неприйняття керівником державної служби ДФС України рішення про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади директора департаменту внутрішнього аудиту ДФС України в термін з 01.08.2016 року по 02.11.2018 року а також вимога стосовно зобов`язання ДФС України вчинити певні дії - скоротити посаду директора департаменту внутрішнього аудиту ДФС України є не обґрунтованими, та задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог позивача щодо здійснення ОСОБА_2 - начальником управління координації, аналізу та моніторингу департаменту внутрішнього аудиту ДФС України повноважень члена конкурсної комісії, утвореної на підставі наказу ДФС України «Про оголошення конкурсу» № 2118 - 0 від 02.11.2018 року, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 фактично такі повноваження не здійснювалися. З огляду на оцінки інших членів комісії, заміна одного члена комісії не могла виплинути на результат позивача, оскільки сукупний бал за результатами конкурсу становить середній показник серед проставлених членами комісії балів.

Таким чином у суду відсутні підстави вважати, що за участі іншого члена комісії показник позивача змінився настільки, що це б змінило результати проведеного конкурсу.

Крім того, позивач просив визнати дії відповідача щодо здійснення ОСОБА_2 повноважень члена конкурсної комісії, проте з матеріалів справи не вбачається фактичного здійснення останньою таких повноважень.

Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, члени комісії самостійно несуть відповідальність за здійсненні ними дії підчас участі в засіданнях комісій, та можуть бути відповідачами у справі. При цьому, призначення складу комісії позивачем не оскаржується, а оскаржуються саме дії, щодо здійснення ОСОБА_2 повноважень як члена комісії.

Відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні вказаних позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Стосовно вимог позивача про визнання бездіяльності ДФС України щодо непроголошення завдання адміністратором конкурсу, проведеного на підставі наказу ДФС України «Про оголошення конкурсу» № 2118 - 0 від 02.11.2018 року, на етапі розв`язання ситуаційного завдання, яке повинно бути однаковим для всіх кандидатів на посаду, протиправною та визнання дій ДФС України щодо проведення конкурсною комісією співбесіди як етапу конкурсу на підставі наказу ДФС України «Про оголошення конкурсу» № 2118 - 0 від 02.11.2018 року не з метою оцінки відповідності професійної компетентності кандидатів встановленим вимогам, які не були оцінені на попередніх етапах конкурсу, а з метою незаконного визначення переможця конкурсу в особі ОСОБА_3 та другого кандидата в особі Адамчук, протиправними, суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи вказані вимоги позивач посилається на те, що невідомо, хто з членів конкурсної комісії був присутній під час тестування 04.12.2018 року, так як воно проводилось у службовому приміщенні департаменту кадрової роботи та роботи з персоналом, в якому встановлені комп`ютери. Позивач зазначив, що жодним чином під час тестування не був повідомлений склад конкурсної комісії, склад присутніх членів комісії, ідентифікувати їх будь-яким чином було неможливо - вони не представлялись, не мали табличок на своєму робочому столі і взагалі цього стола, або бейджика тощо, тестування проходило у заповненому повністю кабінеті, як стало відомо одночасно з проходженням тестування в процедурі конкурсу на посаду директора проводилось тестування інших осіб в процедурі конкурсу на інші посади, хто був адміністратором під час тестування також невідомо, також невідомо хто проголошував прізвища запрошених до тестування, хто перевіряв документи та приносив відомість з результатами невідомо.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в зазначеній частині.

Доводи позивача на існування кадрових схем проведення конкурсу не приймаються судом до уваги, оскільки ґрунтуються на припущеннях скаржника, які не можуть бути прийняті судом.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в зазначеній частині.

Оскільки вимога позивача щодо скасування результатів конкурсу на зайняття вакантної посади директора Департаменту внутрішнього аудиту ДФС України, проведеного на підставі наказу ДФС України «Про оголошення конкурсу» № 2118 - 0 від 02.11.2018 року є похідною від вищезазначених позовних вимог, то також відсутні підстави для її задоволення.

Вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції щодо відмови у розгляді скарги ОСОБА_1 від 19.12.2018 року в частині порушення службовими особами ДФС України вимог Закону України «Про запобігання корупції» при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контроля ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання та зобов`язання Національне агентство з питань запобігання корупції відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» розглянути скаргу ОСОБА_1 від 19.12.2018 року в частині порушення службовими особами ДФС України вимог цього Закону при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контролю ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 12 Закону Національне агентство має право отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону.

Так, згідно з пунктами 8, 12-1 частини першої статті 12 Закону з метою виконання покладених на нього повноважень Національне агентство має право: вносити приписи про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом, захисту викривачів; складати протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції Національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 Закону, у разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду в порядку, визначеному Національним агентством. У разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції. Висновок Національного агентства є обов`язковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше п`яти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що 26.12.2018 на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції надійшла скарга ОСОБА_1 щодо можливих фактів порушення начальником управління координації, аналізу та моніторингу департаменту внутрішнього аудиту ДФС ОСОБА_2 вимог статті 28 Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Так, у скарзі зазначено, що відповідно до наказу ДФС України «Про оголошення конкурсу» № 2118-0 від 02.11.2018 до складу конкурсної комісії включено начальника управління координації, аналізу та моніторингу департаменту внутрішнього аудиту ДФС Вакуленко Н.М., яка знаходиться у підпорядкуванні ОСОБА_4 - учасника конкурсу, що може свідчити про наявність реального конфлікту інтересів.

Розглянувши скаргу ОСОБА_5 від 19.12.2018 Національне агентство з питань запобігання корупції дійшло висновку про відсутність фактичних даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 приватного інтересу, як обов`язкової складової конфлікту інтересів під час здійснення нею повноважень члена конкурсної комісії.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , Національне агентство надало відповідь від 18.01.2019 №32-07/3551/19, в якій зазначено зокрема, що у скарзі відсутня інформація, яка б розкривала зміст приватного інтересу ОСОБА_2 , у тому числі характер стосунків, який пов`язує її з ОСОБА_4 .

Згідно положень статті 53 Закону України "Про запобігання корупції» повідомлення про порушення вимог Закону має здійснюватися за наявними обґрунтованими переконаннями, що інформація є достовірною та містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

При цьому відповідно до пункту 4 розділу І Порядку обробки повідомлень про корупцію та повідомлень про порушення вимог Закону України «Про політичні партії в Україні», що надходять до Національного агентства, затвердженим рішення Національного агентства від 27.10.2017 № 1024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.01.2018 за № 60/31512 (далі - Порядок), текст повідомлення, повинен містить інформацію про факти вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, іншого порушення Закону, порушення вимог Закону України «Про політичні партії в Україні», яка може бути перевірена».

Так, колегія суддів зазначає, що Закон України "Про запобігання корупції" виокремлює два види конфлікту інтересів: потенційний конфлікт інтересів та реальний конфлікт інтересів.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи. Такий інтерес може зумовлюватись особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, а також іншими обставинами. Невід`ємною складовою конфлікту інтересів є службові/представницькі повноваження та вплив (можливість впливу) приватного інтересу на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій під час реалізації таких повноважень. Приватний інтерес здатний впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації дискреційних службових чи представницьких повноважень. Суперечність полягає в тому, що, з одного боку, в особи наявний приватний інтерес (майновий або немайновий), а з іншого - особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, має виконувати свої службові обов`язки в інтересах держави, територіальної громади, виключаючи можливість будь-якого впливу приватного інтересу.

Так, зважаючи на поняття «потенційний конфлікт інтересів», «реальний конфлікт інтересів» ключовими ознаками конфлікту інтересів є наявність у особи приватного інтересу, службових (представницьких) повноважень та суперечності між ними, що може вплинути або впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішення, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

У зв`язку з цим для визначення наявності конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в першу чергу необхідно ураховувати наявність у такої особи приватного інтересу в кожній конкретній ситуації, під час прийняття рішень та змісту рішень, у прийнятті яких вона бере участь.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись 19.12.2018 зі скаргою не зазначив інформації, яка б розкривала зміст приватного інтересу ОСОБА_2 , у тому числі характер стосунків, який пов`язує її з ОСОБА_4 .

В даному випадку відповідач - Національне агентство з питань запобігання корупції, яке забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, встановивши відсутність фактичних даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 приватного інтересу, як обов`язкової складової конфлікту інтересів під час здійснення нею повноважень члена конкурсної комісії, правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для початку проведення перевірки викладеної у скарзі інформації.

Крім того, зазначено, що також скарга не містить жодної інформації про прийняття ОСОБА_2 , під час здійснення повноважень члена конкурсної комісії, рішень (вчинення дій) в умовах конфлікт) інтересів.

За таких обставин, у відповідача були відсутні підстави для початку проведення перевірки викладеної у скарзі інформації.

Також, як вбачається з матеріалів справи, скарга ОСОБА_1 містила інформацію про можливе порушення працівником ДФС України ОСОБА_6 правил етичної поведінки.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 11 Закону Національне агентство, зокрема, здійснює моніторинг та контроль за виконанням актів законодавства з і лань етичної поведінки у діяльності осіб, уповноважених на виконання : нкцій держави.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону державні органи у разі необхідності розробляють та забезпечують виконання галузевих кодексів чи стандартів етичної поведінки їх працівників, а також інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, які здійснюють діяльність у сфері їх управління.

Наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 № 158 затверджено Загальні правила етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 31.08.2016 за № 1203/29333 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 1 розділу 1 Правил Загальні правила є узагальненням стандартів етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, якими вони зобов`язані керуватися під час виконання своїх посадових обов`язків.

Відповідно до вимог частини першої статті 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку (частина перша статті 65 Закону України «Про державну службу»).

Згідно ч.2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», до дисциплінарних проступків, серед іншого, належать: порушення правил етичної поведінки державних службовців; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків; недотримання правил внутрішнього службового розпорядку.

Відповідно до вимог частини першої статті 63 Закону України «Про державну службу» керівник державної служби несе відповідальність за неналежний рівень службової дисципліни і здійснює повноваження щодо притягнення державних службовців до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що надання оцінки дотримання норм професійної етики та поведінки працівником ДФС України ОСОБА_6 та застосування заходів впливу за їх порушення належить до компетенції керівника державної служби відповідного органу, про що ОСОБА_1 було повідомлено листом Національного агентства від 18.01.2019 №32-07/3551/19.

При цьому, колегія суддів зазначає, що фактично, позивач не погоджується із наданим листом Національного агентства від 18.01.2019 №32-07/3551/19 за результатом розгляду його звернення.

Колегія суддів зазначає, що бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є саме пасивна поведінка відповідного суб`єкта, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та (або) іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах щодо розгляду звернення позивача відсутня протиправна бездіяльність відповідача, оскільки лист відповідача від 18.01.2019 №32-07/3551/19 є належною реакцією на звернення позивача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності Національного агентства з питань запобігання корупції щодо відмови у розгляді скарги ОСОБА_1 від 19.12.2018 року.

Крім того, що задовольняючи позовні вимоги в зазначеній частині, суд першої інстанції керувався нормами ст. 53-2 Закону України «Про запобігання корупції».

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що норми статті 53-2 Закону набрали чинності лише 01.01.2020 на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» щодо викривачів корупції» від 17.10.2019 № 198-ІХ., в той час як повідомлення ОСОБА_1 надійшло до Національного агентства 26.12.2018, тобто до набрання чинності зазначених положень Закону.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів дійшла до висновку про безпідставність вимог позивача в зазначеній частині.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 520/6163/19 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції щодо відмови у розгляді скарги ОСОБА_1 від 19.12.2018 року в частині порушення службовими особами ДФС України вимог Закону України «Про запобігання корупції» при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контроля ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання та зобов`язання Національне агентство з питань запобігання корупції відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» розглянути скаргу ОСОБА_1 від 19.12.2018 року в частині порушення службовими особами ДФС України вимог цього Закону при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контролю ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання прийняте без дотриманням норм матеріального права, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 520/6163/19 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 по справі № 520/6163/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції щодо відмови у розгляді скарги ОСОБА_1 від 19.12.2018 року в частині порушення службовими особами ДФС України вимог Закону України «Про запобігання корупції» при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контроля ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання та зобов`язання Національне агентство з питань запобігання корупції відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» розглянути скаргу ОСОБА_1 від 19.12.2018 року в частині порушення службовими особами ДФС України вимог цього Закону при проведенні конкурсу на посаду начальника Департаменту внутрішнього контролю ДФС України в умовах наявності реального конфлікту інтересів без його врегулювання та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 480/4364/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді А.О. Бегунц Г.Є. Бершов