Справа № 607/6457/17
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 607/6457/17

адміністративне провадження № К/9901/47931/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Желєзного І.В.,

суддів: Шарапи В.М., Чиркіна С.М.

розглянув у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області

на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у складі судді Дзюбич В.Л. від 07.12.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Кушнерика М.П., суддів Мікули О.І., Курильця А.Р. від 14.03.2018

у справі №607/6457/17

за позовом ОСОБА_1

до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області,

третя особа Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно»,

про визнання дій неправомірними, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до суду з позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі також - відповідач), за участю третьої особи Відкритого акціонерного товариства «Тернопільське об`єднання «Текстерно» (далі також - третя особа, ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно»), в якому просила: визнати неправомірними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня її звернення із заявою про призначення пенсії, а саме: з 27.03.2017.

2. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.12.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2018, позов задоволено: визнано неправомірними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; скасовано рішення комісії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області для розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оформлене протоколом №34 від 13.05.2017, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (пункт 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), а саме: з 08.03.2017, зарахувавши ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відпустку по догляду за дітьми до досягнення ними відповідного віку за період з 16.10.1989 по 21.02.1991 та з 02.10.2003 по 25.06.2006; постановлено відшкодувати ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в сумі 640,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області.

3. У квітні 2018 року відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.12.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2018, в якій просить їх скасувати.

4. Ухвалою Верховного Суду від 20.06.2018 відкрито касаційне провадження у справі.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з записами у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач 15.07.1983 прийнята на роботу в ткацький цех №1 ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» ткалею по 5 розряду (наказ №225/ок від 22.07.1983).

6. Під час роботи у ВАТ Тернопільське об`єднання «Текстерно» позивач двічі перебувала у відпустках для догляду за дітьми до досягнення ними відповідного віку.

7. Наказом Тернопільського об`єднання «Текстерно» №114 від 27.09.1989 ткачу ОСОБА_1 надано додаткову частково оплачувану відпуску до досягнення дитиною однорічного віку з 16.10.1989 по 21.02.1991.

8. Відповідно до наказу Тернопільського об`єднання «Текстерно» №80-ос від 02.10.2003 ОСОБА_1 надана додаткова відпустка по догляду за дитиною віком до трьох років з оплатою згідно зі статею 179 Кодексу законів про працю України на період з 02.10.2003 по 25.06.2006.

9. 13.07.2006 тарифно-кваліфікаційною комісією позивач переведена ткалею ткацьких верстатів СТБ по 5-му розряду (наказ №199 від 13.07.2006).

10. 27.03.2017 позивач звернулася до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

11. Згідно з протоколом 34 засідання комісії Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі для розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки ВАТ Тернопільське об`єднання «Текстерно» надано пільгову довідку, згідно з якою спеціальний стаж роботи позивача на посадах, які дають право на пенсію як робітниці текстильного виробництва, становить 17 років 0 місяців 12 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

12. Вважаючи дану відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

13. Позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 15.07.1983 по час звернення з позовом до суду працює на посаді ткалі у ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно». Пенсійний орган протиправно відмовив їй у призначенні пенсії, посилаючись на те, що згідно з довідкою №1 від 21.03.2017, виданою ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно», за період з 15.07.1983 по 31.12.2016 її спеціальний стаж роботи становить 17 років 0 місяців 12 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, так як у вказану довідку не включений період її перебування у відпустках по догляду за дітьми до досягнення ними відповідного віку, а саме: з 16.10.1989 по 21.02.1991 та з 02.10.2003 по 25.06.2006, а також на лікарняних та у чергових відпустках.

14. Відповідач заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що згідно з довідкою ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» № 1 від 21.03.2017 пільговий стаж позивача за період роботи з 15.07.1983 по 31.12.2016 становить 17 років 0 місяців 12 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

15. Третя особа, заперечуючи щодо задоволення позову, посилалася на те, що у довідці про підтвердження наявного трудового стажу зазначено кількість днів, коли позивач була занята на виробництві повний робочий день. У вказану довідку не включені періоди перебування ОСОБА_1 у декретних відпустках та періоди простою підприємства, зумовлені неритмічністю роботи ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно».

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні такої пенсії із врахуванням періодів перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними відповідного віку. Відповідно до положень частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вийшов за межі позовних вимог та скасував рішення комісії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області для розгляду спірних питань пов`язаних з призначенням пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оформлене протоколом №34 від 13.05.2017, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язавши Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме: з 08.03.2017.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

17. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки всім наявним в матеріалах справи доказам, які підтверджують обставини, що мають важливе значення для правильного вирішення справи, а саме довідці ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» № 1 від 21.03.2017, згідно з якою пільговий стаж позивача за період роботи з 15.07.1983 по 31.12.2016 становить 17 років 0 місяців 12 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18. Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.

19. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

21. Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

22. 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тут і далі також - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який згідно з преамбулою розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

23. Отже, з 01.01.2004 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

24. Пунктом 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

25. Пунктом «є» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (тут і далі також - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту "б" частини першої цієї статті.

26. Професія «ткач» внесена до Списку текстильних виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію за віком після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583.

27. Згідно з положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

28. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі також- Порядок, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

29. Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

30. Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, в яких мають бути зазначені періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

31. Системний аналіз наведених положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

32. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

33. Водночас, як встановлено судами попередніх інстанцій, стаж роботи позивача за професією ткача в період з 15.07.1983 по дату звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах підтверджено записами у її трудовій книжці.

34. Відмовляючи позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач виходив з того, що згідно з довідкою ВАТ Тернопільське об`єднання «Текстерно» № 1 від 21.03.2017 спеціальний стаж роботи позивача на посадах, які дають право на пенсію як робітниці текстильного виробництва, становить 17 років 0 місяців 12 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

35. Відповідно до частини другої статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

36. Отже, до загального стажу роботи та спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу у зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

37. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №607/6447/17-а, від 16.05.2019 у справі №607/15077/16-а, від 15.06.2020 у справі №607/2233/17 та від 29.07.2020 у справі № 607/5038/16-а.

38. Як встановлено судами, під час роботи у ВАТ Тернопільське об`єднання «Текстерно» позивач двічі перебувала у відпустках для догляду за дітьми до досягнення ними однорічного та трирічного віку відповідно: з 16.10.1989 по 21.02.1991 та з 02.10.2003 по 25.06.2006, однак відповідач не включив до спеціального стажу роботи позивача на посадах, які дають право на пенсію як робітниці текстильного виробництва, зазначений час перебування позивача у відпустці по догляду за дітьми. Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що такі дії відповідача є протиправними.

39. Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що рішення комісії управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, оформлене протоколом № 34 від 13.05.2017, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є таким, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення.

40. Колегія суддів відхиляє посилання Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на те, що у довідці ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» № 1 від 21.03.2017 зазначено, що пільговий стаж позивача становить лише 17 років 0 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки органом, який наділений правом визначати наявність стажу для призначення відповідної пенсії, є відповідний орган Пенсійного фонду України, а не ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно».

41. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.06.2020 у справі №607/2233/17 та від 29.07.2020 у справі № 607/5038/16-а.

42. Доводи касаційної скарги не містять об`єктивно мотивованих міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій, до переоцінки доказів щодо обставин справи, які суди встановили у процесі її розгляду. Водночас, за приписами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

43. Відтак, враховуючи те, що суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості додатково перевіряти досліджені судами попередніх інстанцій докази, на підставі яких такі обставини встановлено, Верховний Суд відхиляє відповідні доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, оскільки такі спрямовані на переоцінку доказів у справі.

44. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

45. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

46. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

47. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

48. Суд у цій справі також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

49. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ухвалені із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні.

50. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

51. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.12.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Желєзний

Судді: С.М. Чиркін

В.М. Шарапа