Справа № 640/19518/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві), третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора (далі - Третя особа, Перша Київська ДНК), про:

- визнання протиправними дій ГУ ПФ в м. Києві щодо надання Першій Київській ДНК інформації не в повному обсязі про розмір недоотриманої пенсії матері ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року;

- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві надати Першій Київській ДНК інформацію про розмір недоотриманої пенсії матері ОСОБА_1 - ОСОБА_2 за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року;

- виплату ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії матері - ОСОБА_2 за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що хоча положення Цивільного кодексу України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не обмежують строком право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, однак відсутність доказів того, що пенсія померлій ОСОБА_2 не виплачувалася саме з жовтня 2014 року, а не з травня 2015 року, унеможливлює дослідження судом указаних обставин, що має своїм наслідком висновок про необґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, Відповідачем безпідставно було обмежено суму недотриманої померлою пенсії певним строком, по-друге, ненадання ГУ ПФ в м. Києві доказів отримання ОСОБА_2 пенсії у період з 2014-2018 року не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а також додатково вказує на те, що у спірний період пенсія ОСОБА_2 не виплачувалася.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.11.2020 року.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні Позивач та його представник наполягали на задоволенні апеляційної скарги та скасуванні рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області і отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21.12.2018 року у справі №761/48925/18 встановлено факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк.

На підставі вказаного рішення суду 24.12.2018 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в місті Києві зареєстровано смерть ОСОБА_2 , про що складено актовий запис № 21225, про що свідчить копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 24.12.2018 року.

У свою чергу 21.03.2019 року Першою Київською ДНК було зареєстровано спадкову справу, згідно якої спадкодавцем є ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55555448 від 21.03.2019 року.

Судом першої інстанції також встановлено, що 21.03.2019 року та 19.04.2019 року (вдруге) у зв`язку з заведенням спадкової справи Перша Київська ДНК направила запити до ГУ ПФ в м. Києві про надіслання довідки про наявність грошової суми (пенсії), яка підлягає виплаті на ім`я померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (пенсія не отримана з жовтня 2014 року по день смерті).

16.05.2019 року листом № 103205 ГУ ПФ в м. Києві повідомило, що пенсія ОСОБА_2 була нарахована, але не виплачена за період з 10.05.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в загальній сумі 53 334,78 грн.

04.06.2019 року Державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем зазначеного у вказаному свідоцтві майна ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 . Також вказано, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з нарахованої, але не виплаченої пенсії з 10.05.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в загальній сумі 53 334,78 грн., що знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві.

Матеріали справи свідчать, що згідно платіжного доручення від 11.06.2019 року №14/5 ГУ ПФ в м. Києві було виплачено ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії в розмірі 52 447,96 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 вважає протиправними дії ГУ ПФ в м. Києві щодо надання Першій Київській ДНК інформації не в повному обсязі про розмір пенсії ОСОБА_2 (матері) за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року, оскільки, за його твердженням, саме у період з жовтня 2014 року по дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати - ОСОБА_2 , не отримувала пенсію, адже через свій стан здоров`я не могла виїхати з тимчасово окупованої території України та стати на облік як внутрішньо переміщена особа.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з приписів ст. ст. 4, 5, 9, 46, 47, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), ст. ст. 1216, 1218, 1219, 1227 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд першої інстанції прийшов до висновку, що положеннями чинного законодавства не обмежено строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних виплат. Разом з тим, відсутність доказів того, що ОСОБА_2 не виплачувалася пенсія саме з жовтня 2014 року по листопад 2018 року, матеріали справи не містять, що виключає висновок про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь - якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 4 Закону визначені складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно ст. 5 Закону останній регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

У свою чергу, за правилами ст. 46 Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 Закону передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі смерті пенсіонера.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

У свою чергу, згідно ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За правилами ст. 52 Закону сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Системний аналіз наведених норм дає підстави погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що положення Цивільного кодексу України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. У свою чергу, приписи ч. 2, 3 ст. 52 Закону також не містять застережень щодо обмеження права особи на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Отже, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини. В іншому випадку, якщо у цей проміжок часу такі особи не звернулися, то сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Матеріали справи свідчать та судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_2 недоотримала пенсійні виплати не з власної вини, а внаслідок того, що проживала в районі проведення антитерористичної операції - у місті Донецьку. Указане місто згідно додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 віднесене до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 5 указаного Закону визначають, що Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що у випадку, коли пенсія нараховувалися у відповідності до приписів пенсійного законодавства, проте не виплачена з незалежних ні від органу пенсійного фонду, ні від пенсіонера причин, то до спірних правовідносин слід застосовувати приписи ч. 2 ст. 46 Закону в частині виплати пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Як вбачається з матеріалів справи, однак було залишено поза увагою суду першої інстанції, у своєму листі від 16.05.2019 року №103205, адресованому Першій Київській ДНК, ГУ ПФ в м. Києві зазначило, що розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 було зазначено на дату формування довідки 10.05.2019 року у межах трирічного строку, передбаченого ч. 1 ст. 46 Закону (а.с. 33). При цьому, в указаному листі Відповідачем підкреслено, що сума коштів буде зменшена в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину.

Викладене, з урахуванням того, що ні на вимогу суду першої інстанції, ні на вимогу суду апеляційної інстанції ГУ ПФ в м. Києві не було надано доказів отримання ОСОБА_2 пенсії у період з 2014 по 2018 року, свідчить, що Відповідач, обмежуючи відомості про розмір нарахованої, але не виплаченої пенсії померлій у період з жовтня 2014 року по червень 2016 року, невірно застосовував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, безпідставно обмеживши надання таких відомостей Першій Київській ДНК трирічним строком з дати формування довідки.

З огляду на викладене судова колегія приходить до висновку, що оскільки Позивач не звертався до Відповідача із вимогою виплати належної йому суми пенсії в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, вся сума пенсії, що належала померлій ОСОБА_2 , і залишилася недоотриманою у зв`язку із її смертю повинна ввійти до складу спадщини.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що оскільки на момент вирішення цієї справи відомості щодо нарахування та невиплати померлій ОСОБА_2 у період з жовтня 2014 року по травень 2016 року матеріали справи не містить і такі відомості не надходили до Першої Київської ДНК і не включалися до складу спадщини згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 від 04.06.2019 року (а.с. 37), то заявлені позовні вимоги про виплату ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії матері - ОСОБА_2 за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини наявності в ОСОБА_1 права на виплату у складі спадщини всієї нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_2 пенсії без обмеження строком, то судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про необґрунтованість позовних вимог у повному обсязі, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що позовні вимоги було задоволено частково, судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ ПФ в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в сумі 1 921,00 грн. (768,40 грн. за подання позовної заяви та 1 152,60 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду) пропорційно до задоволених позовних вимог (1/2). Частина сплаченої суми судового збору у розмірі 768,40 грн. за подання позовної заяви та 1 152,60 грн. за подання апеляційної скарги присудженню на користь Позивача не підлягає, позаяк позовна вимога про зобов`язання Відповідача виплатити суму недоотриманої пенсії визнана судом необґрунтованою. Щодо іншої частини суми судового збору у розмірі 768,40 грн. за подання позовної заяви та 1 152,60 грн. за подання апеляційної скарги, то судова колегія вважає за необхідне зазначити, що остання є надміру сплаченою, оскільки у цій справі міститься дві позовні вимоги немайнового характеру, а тому указані суми судового збору можуть бути повернуті особи у порядку, встановленому ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2020 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо надання Першій Київській державній нотаріальній конторі інформації не в повному обсязі про розмір недоотриманої пенсії матері ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) надати Першій Київській державній нотаріальній конторі (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 11, ) інформацію про розмір недоотриманої пенсії матері ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) - ОСОБА_2 за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано « 04» листопада 2020 року.