Справа № 640/19432/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Мельничук В.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправними бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо проведення йому перерахунку пенсії у зв`язку із недоплатою її розміру з моменту призначення (з урахуванням вже проведених виплат), яка була призначена без врахування до складу грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, нарахованих та виплачених йому за останні календарні 24 місяці служби перед звільненням з військової служби сум одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати йому розмір пенсії у зв`язку із недоплатою її розміру з дати її призначення (з врахуванням вже проведених виплат) та того, що до складу грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія, повинні бути включені суми одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, які були нараховані та виплачені йому за останні календарні 24 місяці служби перед звільненням з військової служби, індексація грошового забезпечення на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2018 за № 222/4/166/239/2004

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказував, що він перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримував пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Позивачем вказано, що він має право на перерахунок та виплату йому пенсії з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а саме, з урахуванням одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, які він отримував протягом 24 місяців до звільнення з військової служби, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не врахування індексації при звільненні при обчисленні ОСОБА_1 розміру основної пенсії, виходячи із розміру грошового забезпечення за 24 місяців перед звільненням зі служби.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити дії щодо призначення та виплати ОСОБА_1 основної пенсії шляхом включення до складу грошового забезпечення за 24 місяців перед звільненням зі служби індексацію грошового забезпечення, на підставі довідки № 22/4/166/239/2004 від 31.08.2018 військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що не всі додаткові види грошового забезпечення враховуються при обрахуванні пенсії, а лише ті, які носять щомісячний (постійний) характер, тобто перелік додаткових видів грошового забезпечення, які враховуються при призначенні та перерахунку пенсії є вичерпним.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки Відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 2007 року отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Позивач 28.08.2018 звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 щодо надання довідки про розмір грошового забезпечення та індексацію, нараховані та виплачені за 24 останні календарні місяці перед звільненням.

У відповідь військовою частиною НОМЕР_1 надано довідку про грошове забезпечення та індексацію які були нараховані та виплачені полковнику запасу ОСОБА_1 за останні 24 місяці перед звільненням № 222/4/166/239/2004 від 31.08.2018.

05.09.2018 Позивач звернувся до Головного управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, про перерахунок пенсії з моменту її призначення у зв`язку з неврахуванням при обчисленні пенсії всіх складових грошового забезпечення. До заяви додано довідку військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2018 за № 222/4/166/239/2004.

Листом № 79821/04 від 19.09.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило Позивача про те, що оскільки статтею 43 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07. 1992 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей не визначені такі види грошового забезпечення, як грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, винагорода за тривалу безперервну службу, одноразова грошова винагорода за рік та вихідна допомога при звільненні та індексація, їх не може бути враховано до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії відповідно до Закону, а відтак пенсія призначена Позивачеві відповідно до норм чинного законодавства.

Вважаючи такі дії Відповідача протиправними, Позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов в частині призначення та виплати ОСОБА_1 пенсії шляхом включення до складу грошового забезпечення індексації грошового забезпечення суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина 2 статті 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії).

Положеннями статті 9 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України Про індексацію грошових доходів населення.

Згідно з ст. 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Відтак, суд першої інстанції вірно вказав, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, з чим погоджується колегія суддів.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум, для розрахунку пенсії військовослужбовцям.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції інстанції, який вказав, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 638/9697/17 від 03.04.2019, у справі № 750/9785/16-а від 30.09.2019, у справі № 522/11257/16-а від 20.11.2019.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.

За наведених обставин, правомірним є висновок суду першої інстанції, щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не врахування індексації при звільненні та обчисленні ОСОБА_1 пенсії, та зобов`язання вчинити призначення та виплати пенсії шляхом включення до складу грошового забезпечення індексацію грошового забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко