Справа № 1.380.2019.006034
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Карп`як О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 рокуЛьвівсправа № 1.380.2019.006034 пров. № А/857/8302/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Мельничук Б.Б.

представника позивача: Московича А.Я.

представника апелянта: Саган Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.006034 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ :

15.11.20190р. позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2019/000262/2 від 31.05.2019р. та картки відмови № UA209190/2019/00698.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 з метою митного декларування транспортного засобу марки «BMW», модель 525d, колір чорний, тип кузова седан, рік випуску 2016р., модельний рік 2016, дата першої реєстрації 22.03.2016р., номер кузова НОМЕР_1 , через представника ОСОБА_2 подала митну декларацію №UA209190/2019/039795 від 23.05.2019р., у якій митна вартість товару визначена за основним методом, а саме за ціною договору (контракту) у розмірі 17 500 EUR. Вважає, що митний орган протиправно, в порушення норм ст.57 МК України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу та обраного методу його визначення, здійснив визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Внаслідок чого прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості. Вважає, що відповідач протиправно поставив під сумнів весь поданий перелік документів та застосував резервний метод для визначення митної вартості товару. Збільшення такої вартості з 17 500 EUR на 19 700 EUR суттєво порушує права позивача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.05.2020р. позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що визначення митним органом митної вартості транспортного засобу марки, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом (залежно від комплектації та технічного стану транспортного засобу), лише на підставі неподання позивачем запитуваних митним органом документів, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Галицька митниця Держмитслужби подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що декларантом до митного оформлення не було подано повний перелік первинних документів, зазначених в ст. 53 МК України, підтверджуючих митну вартість даного транспортного засобу, а саме не було долучено банківського платіжного документу чи будь-якого іншого платіжного та/або бухгалтерського документу, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, висновки про вартість та якісні характеристики оцінюваного товару тощо.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.05.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник апелянта Саган Ю.В. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Представник позивача Москович А.Я.. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

23.05.2019р. позивач з метою митного оформлення транспортного засобу марки «BMW», модель 525d, колір чорний, тип кузова седан, рік випуску 2016р., модельний рік 2016, дата першої реєстрації 22.03.2016р., номер кузова НОМЕР_1 , подав до Галицької митниці Держмитслужби митну декларацію № UA209190/2019/039795 від 23.05.2019р., у якій митна вартість товару була визначена за основним методом у розмірі 17 500 EUR.

Зокрема, вказаний транспортний засіб придбаний у німецької дилерської компанії Norbert Handler Automobile, яка займається роздрібною торгівлею вживаними транспортними засобами, що рахунком-фактурою (Invoice) № 2019-10892 від 06.05.2019р.

У зазначеній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість транспортного засобу за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) 17 500 EUR.

Декларант одночасно із митною декларацією митному органу подав наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) №2019-10892 від 06.05.2019р.;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA209020/2019/24737 від 21.05.2019р.;

- паспорт транспортного засобу (свідоцтво про право власності на транспортний засіб) № НОМЕР_2 ;

- довіреність від 08.05.2019р.;

- декларація країни відправлення (супровідний документ для експорту) №19DE07E8;

- сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.008.69030-19;

- паспорт FB 969988 від 03.12.2015р.;

- паспорт серії НОМЕР_3 від 22.03.2004р.;

- митна декларація, за якою відмовлено у випуску товарів UA209190.2019.039795 від 23.05.2019р.;

- ДКД ЕЕ №UA 209190.2019.39292;

- інші некласифіковані документи.

31.05.2019р. Галицька митниця Держмитслужби прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000262/2, згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом 19 700 EUR. (а.с. 58-59)

Зокрема, у графі 33 вказаного рішення зазначено, що у органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару документально не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована відповідно до КМУ № 1077 від 12.12.2018р. АСАУР складає 19 700 EUR. Касові або товарні чеки до митного оформлення не подавались (ч. 1 ст. 368 МКУ), документи щодо оплати товару до митного оформлення не подавалися. Власник автомобіля, вказаний у реєстраційному документі ( ОСОБА_3 ) та продавець є різними особами. Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів на підставі яких митна вартість буде визнана: якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації вказаного товару, якщо здійснювалося страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Додаткові документи декларантом не надавались. Проведено консультації з декларантом згідно статті 57 Митного кодексу України. Не можливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 Митного кодексу України) та методу 2б (ст. 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 Митного кодексу України) та методу 2г (ст. 63 Митного кодексу України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС. Виходячи із вище зазначеного митна вартість товару становитиме 19 700 EUR. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано середню ціну за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР.

З огляду на це, митний орган прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № № UA209190/2019/00698 відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів (а. с. 60).

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті цієї статті.

Як визначено у ч.3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 МК України (ч.3 ст. 54 МК України).

При цьому, ч.6 ст.54 МК України визначено виключний перелік підстав, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що останній надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені ст. 53 МК України. Зокрема, подані декларантом до митного оформлення документи (декларація митної вартості та рахунок фактура (інвойс) за назвою та змістом відповідають вимогам п.-3 ч.2 ст. 53 МК України.

При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Вимоги ч.3-4 ст. 53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Так, відповідач, обмежившись у спірному рішенні лише загальним висновком про те, що митна вартість товару документально не підтверджена, не зазначив при цьому, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах, не повідомив позивача про виявлені недоліки наданих документах для підтвердження числових значень митної вартості.

Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п.2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості за резервним методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

ч.2 ст.55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визначена органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Апеляційним судом встановлено, що всупереч положенням п. 1, п.2, п.3, ч. 2 ст. 55 МК України в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості митний орган не навів обов`язкових відомостей щодо обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі поданих позивачем документів, не міститься інформація ( в тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних ( аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів) яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів та фактів, які вплинули на таке коригування, а також не зазначив вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів.

Тобто, митний орган не вказав в оскаржуваному рішенні, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити заявлену митну вартість товару та які саме документи необхідні для підтвердження вказаної декларантом митної вартості товару. Не наведено жодних конкретних обставин, які викликали сумніви у правильності зазначеної позивачем митної вартості у поданій митній декларації. Не вказано про інформацію наявну в митного органу, яка стала підставою для сумнівів щодо правильності визначення декларантом митної вартості товару. Числове значення скоригованої митної вартості жодним чином не обґрунтовано, а фактори, які вплинули на таке коригування не описані.

Колегія суддів вважає зазначити, що визначення продавця чи власника товару не впливає на його митну вартість, а тому відповідач необґрунтовано витребував у декларанта додаткові документи.

Водночас, колегія суддів зазначає, що доводи митного органу з приводу спрацювання даних автоматизованої системи аналізу та управління ризиками не є правовою підставою, визначеною ч. 1 ст. 55 МК України для коригування митної вартості.

Митний орган, не довів належними та достовірними доказами що імпортований позивачем товар та товари, про якій йдеться у системі АСАУР співпадають з номенклатурою, технічними властивостями товару та умовами поставки та іншими приведеними характеристиками. Різниця між вартість товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнюється цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта та не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Доводи митного органу які наведені у апеляційній скарзі про те, що рахунок-фактура не містить відомостей про обставини чи проведено сплату коштів за даними ТЗ, відсутність платіжного документа, тощо колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не покладені в основу оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що рішення про коригування митної вартості не може базуватись виключно на інформації з електронної бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України щодо митного оформлення ідентичних товарів з вищим рівнем митної вартості, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Галицька митниця Держмитслужби як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог ст.77 КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за ціною 17 500 EUR. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2019/000262/2 від 31.05.2019р. та картка відмови № UA209190/2019/00698 - є протиправними, які слід скасувати.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки колегії суддів.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.006034 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя С.М. Кузьмич

Суддя З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 09.11.2020р.