Справа № 560/2726/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/2726/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

02 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 15 січня 2020 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 18 листопада 2019 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач відзначив про протиправну відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах через безпідставне незарахування стажу роботи на посадах електрозварювальника та машиніста парових котлів за періоди з 15.07.1986 по 07.02.1989, з 06.09.1990 по 31.08.1992, з 04.04.2000 по 01.11.2000, з 24.09.2001 по 15.01.2003, з 16.05.2003 по 28.01.2004.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти доводів відповідача та, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 18.11.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2.

При зверненні за призначенням пенсії позивач надав:

- трудову книжку від 2 листопада 1981 року;

- атестат № 1904 від 25 травня 1986 року, виданий міським професійно-технічни училищем № 3 смт. Базалія;

- військовий квиток серії НОМЕР_1 ;

- довідку №185 від 06.08.201, видану Волочиським районним військовим комісаріатом щодо проходження строкової військової служби з 17.10.1982 року по 12.11.1984 року;

- лист Волочиського районного трудового архіву Хмельницької області № 01-11/70914 від 24.12.19 року щодо неможливості підтвердження стажу роботи ОСОБА_2 в ТОВ «Інтер- Контакт-цукор» за 2004 рік;

- довідку № 1350 від 24.12.2019 року, видану Наркевицькою селищною радою Волочиського району Хмельницької області щодо зберігання книг Наказів по Наркевицькому цукровому заводі у виконавчому комітеті Наркевицької селищної ради;

- копію Наказу № 60-К від 25.09.2003 року, виданого ВАТ «Наркевицький цукровий завод» про розстановку працівників заводу на період сезону цукроваріння 2003 року;

- копію Наказу № 35-К від 06.04.2004 року, виданого ТОВ «Інтер-контакт-цукор» про прийняття на роботу;

- копію Наказу № 36-К від 06.04.2004 року виданого ТОВ «Інтер-контакт-цукор» про надання відпустки;

- копію Наказу № 158-К від 11.11.2004 року, виданого ТОВ «Інтер-контакт-цукор» про звільнення з роботи;

- лист Головного управління статистики у Хмельницькій області № 14.2-10/640-19 від 03.06.2019 року про надання інформації щодо реєстрації припинення ВАТ «Наркевицький цукровий завод»;

- архівну довідку від 27.06.2019 року № 01-11/70394, видану Волочиським районним трудовим архівом Хмельницької області щодо відсутності на зберіганні у Волочиському районному трудовому архіві наказів з кадрових питань по Наркевицькому цукровому заводу за період з 1985 року по 2004 рік;

- довідку від 27.06.2019 року № 01-11/70395, видану Волочиським районним трудовим архівом Хмельницької області про заробіток для обчислення пенсій за період з 1985 року по 1990 рік;

- довідку від 27.06.2019 року № 01-11/70396, видану Волочиським районним трудовим архівом Хмельницької області про заробіток для обчислення пенсій за період з 1991 року по 1995 рік;

- довідку від 27.06.2019 року № 01-11/70397, видану Волочиським районним трудовим архівом Хмельницької області про заробіток для обчислення пенсій за період з 1996 року по 2000 рік;

Документи щодо підтвердження пільгового стажу за періоди роботи з 15.07.1986 р. по 15.01.2003 р., з 16.05.2003 р. по 28.01.2004 р. на Наркевицькому цукровому заводі (згодом ВАТ «Наркевицький цукровий завод»), з 06.04.2004 р. по 11.11.2004 р. у ТОВ «Інтер-контактцукор», з 08.08.2006 р. по 20.09.2006 р. у ТОВ «Цукровий комбінат «Наркевичі», з 21.09.2006 р. по 30.10.2007 р. у ТОВ «Наркевицький цукровий завод» згідно заяви позивача були розглянуті комісією.

Листом від 26.02.2020 №2200-0301-8/6584 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача, що рішенням від 15.01.2020 №57 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, оскільки до пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи на відповідних посадах:

- з 15.07.1986 по 07.02.1989, з 06.09.1990 по 31.08.1992, з 04.04.2000 по 01.11.2000, з 24.09.2001 по 15.01.2003, з 16.05.2003 по 28.01.2004, оскільки робота на посадах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджується первинними документами;

- з 01.09.1992 по 26.05.1994, з 12.09.1994 по 25.11.1994, з 05.09.1995 по 30.10.1995, з 06.04.2004 по 11.11.2004, з 21.09.2006 по 30.10.2007, оскільки відсутні відомості про проведення атестації робочих місць;

- з 01.04.2002 по 30.04.2002, з 01.01.2003 по 15.01.2003, оскільки відсутнє нарахування заробітної плати.

Крім того, Комісія відмовила в розгляді періоду роботи з 08.08.2006 р. по 20.09.2006, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ТОВ «Цукровий комбінат «Наркевичі» є діючим підприємством.

Позивач, вважаючи зазначену відмову протиправною, звернувся з даним позовом в суд.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а записи у його трудовій книжці підтверджують спірний трудовий стаж.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Особи, які мають право на пенсію на пільгових умовах та умови її призначення визначені ст.13 Закону України Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року.

Відповідно до п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах..

Згідно зі ст.100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії призначаються на таких умовах: особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірних періодів праці позивача оскільки робота на посадах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджується первинними документами, в тому рахунку і відсутні докази нарахування позивачу заробітної плати, є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача на посадах, які відносяться до Списку № 2, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2020 у справі №607/12395/16-а та від 29.04.2020 у справі №591/1841/17.

Так, відповідно до трудової книжки позивача в останній міститься інформація про роботу позивача у спірні періоди, що свідчить про зайнятість останнього на посадах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Списку № 2 затвердженому Постановою КМ України №162, що діяв з 11 березня 1994 року по 16 січня 2003 року.

Записи про спірні періоди роботи, а саме з 15.07.1986 по 07.02.1989, з 06.09.1990 по 31.08.1992, з 04.04.2000 по 01.11.2000, з 24.09.2001 по 15.01.2003, з 16.05.2003 по 28.01.2004, та з з 01.04.2002 по 30.04.2002, з 01.01.2003 по 15.01.2003 засвідчені відповідною печаткою і дефектів вчинення не має, а відтак факт роботи позивача на відповідних посадах у спірні періоди підтверджується відповідними записами, які були внесені згідно з діючим законодавством.

Судова колегія, враховуючи ту обставину, що вказані періоди трудового стажу позивача належним чином підтверджені записами трудових книжок, внесеними відповідно до вимог трудового законодавства, а тому потреба в інших первинних документах відсутня.

При цьому, вказані періоди роботи позивача на посадах, що дають право на пільгову пенсію, на Наркевицькому цукровому заводі (згодом ВАТ «Наркевицький цукровий завод»), у ТОВ «Інтер-контактцукор», у ТОВ «Цукровий комбінат «Наркевичі» та у ТОВ «Наркевицький цукровий завод» були підтверджені копіями наказів та довідками, що були також надані пенсійному органу.

Вищезазначені відомості, як з трудової книжки, так і з вказаних документів, які підтверджують, що позивач працював на посадах електрозварювальника та машиніста парових котлів, відповідачем не спростовані.

Щодо твердження відповідача, що необхідною умовою призначення пенсії за віком на пільгових умовах є також проведення атестації робочого місця, судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з п. 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відтак, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про протиправність неврахування відповідачем до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачу: періоди роботи з15.07.1986 по 07.02.1989, з 06.09.1990 по 31.08.1992, з 04.04.2000 по 01.11.2000, з 24.09.2001 по 15.01.2003, з 16.05.2003 по 28.01.2004 .

При цьому, з матеріалів справи слідує, що надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, суд першої інстанції, в призмі приписів ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшов висновку, що ухвалення судового рішення без зобов`язання в такому рішенні відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії не свідчить про вжиття судом ефективних заходів для відновлення та захисту порушених прав позивача, не вказує на дотримання судом гарантій на те, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, будуть відновлені.

Колегія суддів погоджується з вказаною позицією суду першої інстанції та враховує, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Тож, враховуючи факт визнання судом першої інстанції права позивача на призначення пільгової пенсії, судова колегія відзначає, що ухвалення судового рішення без подальшого зобов`язання пенсійного органу в такому рішенні призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не свідчить про вжиття судом ефективних заходів для відновлення та захисту порушених прав позивача, не вказує на дотримання судом гарантій на те, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, будуть відновлені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при винесенні судом першої інстанції додаткового рішення в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.