Справа № 201/979/20
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 201/979/20
провадження 2-а/201/66/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області і головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області Перепелиці Руслана Володимировича про визнання постанови незаконною, скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 січня 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області і головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області Перепелиці Р.В. про визнання постанови незаконною, скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття провадження. Позивач в своєму позові та з представником посилалися на те, що 18 грудня 2019 року головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області Перепелицею Р.В. за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності було визнано його, ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 96-1 КУпАП, в зв`язку чим застосовано штраф у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень. Вважає постанову по справі про адміністративне правопорушення № 2 від 18 грудня 2019 року, винесену Головним інспектором будівельного нагляду Перепелицею Р.В. незаконною, виходячи з наступного.

05 грудня 2019 року Головним інспектором будівельного нагляду Перепелицею Р.В. за результатами проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил ГоловАПУ Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради було складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. Того ж дня Головним інспектором будівельного нагляду було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього, ОСОБА_1 .. Однак, вказаний протокол складався Головним інспектором будівельного нагляду «заочно» без його присутності. Крім цього вказаний протокол не було йому вручено особисто для ознайомлення та його підписання або надання своїх зауважень, так як протокол разом з рішенням про скасування та актом перевірки були направлені по пошті не за місцем його проживання, а до ГоловАПУ Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради. При цьому, докази направлення протоколу про адміністративне правопорушення від 05 грудня 2019 року на його адресу мешкання у відповідача відсутні. Таким чином, адміністративний протокол, який був направлений головним інспектором будівельного нагляду Перепелицею Р.В. не за місцем проживання позивача, не є підтвердженням належного повідомлення його про місце та час розгляду адміністративної справи відносно позивача.

В протоколі зазначено про нібито позивача відмову від його підписання, а також про ознайомлення його зі змістом ст. 268 КУпАП, однак це не відповідає дійсності, оскільки, як було зазначено вище, в день складання протоколу він позивачу не вручався і за місцем його проживання не направлявся, хоча адреса його проживання була відома головному інспектору будівельного нагляду, про що зазначено в протоколі. Більш того не роз`яснено позивачу і приписи ст. 63 Конституції України, про що свідчить відсутність в протоколі його підпису.

З чого слідує, що відповідачем було порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови без належного повідомлення позивача про розгляд адміністративної справи. Лише 20 січня 2020 року позивачем за місцем мого проживання ( АДРЕСА_1 ), було отримано постанову № 2 від 18 грудня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення, що підтверджується витягом з реєстру поштових відправлень Укрпошти (роздруківка поштового відправлення № 400). Згідно змісту оскаржуваної постанови, відповідачем не зазначено конкретних норм законодавчих актів, що порушені, а також не сформульовано чітко суть правопорушення, в зв`язку з чим не можливо встановити в чому саме полягає порушення, за яке було позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Взагалі порушення в оскаржуваній постанові та протоколі про адміністративне правопорушення від 05 грудня 2019 року описані відповідачем таким чином, що необхідно догадуватися, про що йде мова.

За твердженням Головного інспектору будівельного нагляду позивачем порушено приписи ч. З ст. 96-1 КУпАП, відповідно до вимог якої, порушення строків надання замовникові містобудівних умов та обмежень, будівельного паспорта забудови земельної ділянки, вимагання у замовника документів, не передбачених законодавством, надання таких документів з порушенням установленого порядку, містобудівної документації на місцевому рівні, будівельних норм, стандартів і правил, порушення строків надання замовникові висновків (звітів) експертизи проектної та містобудівної документації, надання таких висновків (звітів) з порушенням установленого порядку, а також вимагання під час проведення експертизи документів, не передбачених законодавством, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, жодного обґрунтованого та вагомого доказу, який би підтверджував порушення саме позивачем діючого законодавства у сфері містобудівної діяльності, у тому числі, відповідальність за порушення якого встановлена ч. З ст. 96-1 КУпАП, відповідачем не зазначено. Відповідачем при розгляді адміністративної справи не було дотримано принципів правомірної поведінки, прийняття рішення з урахуванням всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до незаконного застосування до позивача адміністративного штрафу. Постанова винесена на підставі вже не діючих норм законодавства і рішень, оскільки рішенням Дніпровської міської ради № 108/55 були внесені зміни в частині режиму використання історичних ареалів міста, відповідно до якого територія (зона) в районі будинку АДРЕСА_2 виключено з переліку історичних, в зв`язку з внесенням 25 березня 2020 року Дніпровською міською радою змін до генерального плану, заплановане ТОВ «ВКП «РУБІКС-СЕРВІС» нове будівництво в районі будинку АДРЕСА_2 не є об`єктом будівництва, що розміщений в межах історичного ареалу, були і інші зміни.

Отже позивач вважає вказану постанову незаконною, оскільки факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, акт про порушення не конкретизовано. Вважає дії, вчинені відповідачами при цьому протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, тому просив її скасувати, адміністративне провадження закрити, стягнути його витрати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області і головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області Перепелиця Р.В. позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення суду, вказавши, що дійсно у вказаний позивачем день і час ними дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку позивача, в передбаченому законом порядку їх посадовою особою було складено постанову з роз`ясненням її змісту позивачу, постанова вручена. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 3 ст. 96-1 КУпАПП і накладено штраф в розмірі 10 200 грн. обґрунтовано. Вважають вказану постанову законною, складена постанова вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено, все інспектором зроблено згідно вимог закону. Позов вважає не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення і просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У судовому засіданні встановлено, що 18 грудня 2019 року головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області Перепелицею Русланом Володимировичем за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності було визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 96-1 КУпАП, в зв`язку чим застосовано штраф у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень. Позивач вважає постанову по справі про адміністративне правопорушення № 2 від 18 грудня 2019 року, винесену Головним інспектором будівельного нагляду Перепелицею Р.В. незаконною.

Суд виходить з наступного. 05 грудня 2019 року Головним інспектором будівельного нагляду Перепелицею Р.В. за результатами проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил Головним архітектурно-планувальним управлінням Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради було складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Того ж дня Головним інспектором будівельного нагляду було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача ОСОБА_1 .. Однак, вказаний протокол складався Головним інспектором будівельного нагляду «заочно» без його присутності. Крім цього вказаний протокол не було йому вручено особисто для ознайомлення та його підписання або надання своїх зауважень, так як протокол разом з рішенням про скасування та актом перевірки були направлені по пошті не за місцем його проживання, а до Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради.

09 грудня 2019 року згідно поштового штемпеля Акт перевірки від 05 грудня 2019 року, рішення про скасування від 05 грудня 2019 року та протокол про адміністративне правопорушення від 05 грудня 2019 року були відправлені за адресою АДРЕСА_3 , за місцем його роботи та отримана ГоловАПУ Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради 11 грудня 2019 року. При цьому, докази направлення протоколу про адміністративне правопорушення від 05 грудня 2019 року на його адресу у відповідача відсутні.

Таким чином, адміністративний протокол, який був направлений головним інспектором будівельного нагляду Перепелицею Р.В. не за місцем проживання позивача, не є підтвердженням належного повідомлення його про місце та час розгляду адміністративної справи відносно позивача. В протоколі зазначено про нібито позивача відмову від його підписання, а також про ознайомлення його зі змістом ст. 268 КУпАП, однак це не відповідає дійсності, оскільки в день складання протоколу він позивачу не вручався і за місцем його проживання не направлявся, хоча адреса його проживання була відома головному інспектору будівельного нагляду, про що зазначено в протоколі.

Більш того не роз`яснено позивачу і приписи ст. 63 Конституції України, про що свідчить відсутність в протоколі його підпису. З чого слідує, що відповідачем було порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови без належного повідомлення позивача про розгляд адміністративної справи.

20 січня 2020 року позивачем за місцем мого проживання ( АДРЕСА_1 ), було отримано постанову № 2 від 18 грудня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення, що підтверджується витягом з реєстру поштових відправлень Укрпошти (роздруківка поштового відправлення № 400). Згідно змісту оскаржуваної постанови, відповідачем не зазначено конкретних норм законодавчих актів, що порушені, а також не сформульовано чітко суть правопорушення, в зв`язку з чим не можливо встановити в чому саме полягає порушення, за яке було позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Так, як вбачається з оскаржуваної постанови, в ході перевірки наданих матеріалів містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 » від 09 серпня 2019 року № 15/29-119, затверджених наказом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 09 серпня 2019 року № 348, підписаних начальником відділу забудови Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради Ніконом Вадимом Володимировичем, виявлено ряд порушень вимог ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства від 31 травня 2017 року № 135 «Про затвердження Порядку ведення реєстру містобудівних умов та обмежень», а саме:

1. В МУО № 15/29-119 в пункті 1 розділу «Містобудівні умови та обмеження» зазначено «гранично допустима висота за наданим містобудівним розрахунком - 71.7м». що є порушенням Закону Украйни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності», яким з 01 січня 2019 року виключено містобудівний розрахунок з переліку документів для надання містобудівних умов та обмежень, а також суперечить п. 2 рішення Дніпровської міської ради від 19 вересня 2017 року № 711 «Про деяку питання містобудівної діяльності на території міста», посилання на яке зазначене у п. З розділу «Загальні дані» МУО №15/29-119. Відповідачем при визначені в постанові порушення не зазначено статтю Закону Украйни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності», відсутні номер та дата прийнятого закону. До того ж не зрозуміло що саме було порушено мною, в зв`язку з виключенням з 01 січня 2019 року містобудівного розрахунку з переліку документів для надання містобудівних умов та обмежень. Відповідачем не розписано чітко чим саме пункт 1 Розділу «Містобудівні умови та обмеження» МУО № 15/29-119 суперечить п. 2 рішення Дніпровської міської ради від 19 вересня 2017 року № 711 «Про деяку питання містобудівної діяльності на території міста».

2. В МУО № 15/29-119 в пункті 2 розділу «Містобудівні умови та обмеження» не зазначено максимально допустимого відсотка забудови земельної ділянки (замість зазначення максимального допустимого відсотка забудови земельної ділянки зазначено посилання на ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень»). При описі відповідачем цього порушення не зазначається ні стаття, ні нормативно- правовий акт, який позивачем було порушено при зазначені в пункті 2 розділу «Містобудівні умови та обмеження» МУО №15/29-119 посилання на ДБН 360-92** замість зазначення максимального допустимого відсотка забудови земельної ділянки.

3. В МУО № 15/29-119 в пункті 3 розділу «Містобудівні умови та обмеження» не зазначено максимально допустимої щільності населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону) (замість зазначення максимально допустимої щільності населення в межах житлової забудови житлової відповідної житлової одиниці (кварталу. мікрорайону) зазначено посилання на ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова та сільських поселень». При описі відповідачем цього порушення не зазначається ні стаття, ні нормативно- правовий акт, який позивачем було порушено при зазначені в пункті 3 розділу «Містобудівні умови та обмеження» МУО №15/29-119 посилання на ДБН 360-92** замість зазначення максимального допустимої щільності населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону) відсотка забудови земельної ділянки.

4. В МУО № 15/29-119 в пункті 5 розділу «Містобудівні умови та обмеження» «Остаточно техніко-економічні показники об`єкта реконструкції повинні бути визначені відповідно до вимог чинного законодавства України в сфері охорони культурної спадщини», а самі МУО № 15/29-119 видані на нове будівництво об`єкту. Як і у попередніх пунктах, відсутній конкретний та чіткий опис порушення з посиланням на норми права.

5. Також при розгляді копії проектних матеріалів «Проектування та будівництво житлового будинку по пров. Ф. Макаревського в районі будинку №1 (містобудівний розрахунок), які було розглянуто архітектурно-містобудівною радою 26 жовтня 2018 року виявлено порушення п.3.8* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень» стосовно мінімальної розрахункової площі ділянки для окремого житлового будинку. У даному пункті також відсутнє постання на норми права, які на думку відповідача були порушені.

Взагалі порушення в оскаржуваній постанові та протоколі про адміністративне правопорушення від 05 грудня 2019 року описані відповідачем таким чином, що необхідно догадуватися, про що йде мова. Як було зазначено в оскаржуваній постанові, за твердженням Головного інспектору будівельного нагляду позивачем порушено приписи ч. З ст. 96-1 КУпАП, відповідно до вимог якої, порушення строків надання замовникові містобудівних умов та обмежень, будівельного паспорта забудови земельної ділянки, вимагання у замовника документів, не передбачених законодавством, надання таких документів з порушенням установленого порядку, містобудівної документації на місцевому рівні, будівельних норм, стандартів і правил, порушення строків надання замовникові висновків (звітів) експертизи проектної та містобудівної документації, надання таких висновків (звітів) з порушенням установленого порядку, а також вимагання під час проведення експертизи документів, не передбачених законодавством, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, жодного обґрунтованого та вагомого доказу, який би підтверджував порушення саме позивачем діючого законодавства у сфері містобудівної діяльності, у тому числі, відповідальність за порушення якого встановлена ч. З ст. 96-1 КУпАП, відповідачем не зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені статтею 33 КУпАП, за приписами якої воно накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову у справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення, повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що однією із основних складових вихідних даних є містобудівні умови та обмеження.

Отже, в порушення ч. 2 ст. 283 КУпАП відповідач при винесені постанови від 05 грудня 2019 року № 2 у справі про адміністративне правопорушення не вказав суті адміністративного делікту, постанова не містить опису тих протиправних дій та обставин, які вчинив позивач, де, коли та за яких умов, у чому саме полягають винні дії, а відтак оскаржувана постанова не відповідає вимогам ч. 2 ст. 283 КУпАП.

У ст. 278 КУпАП передбачені обов`язки посадових осіб, які розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема обов`язок щодо перевірки правильності складання протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а також щодо перевірки сповіщення осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Однак, відповідачем при розгляді адміністративної справи не було дотримано принципів правомірної поведінки, прийняття рішення з урахуванням всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до незаконного застосування до позивача адміністративного штрафу.

Крім того, на день здійснення відповідачем перевірки ГоловАПУ Департаментом по роботі з активами ДМР, складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог діючого законодавства, ДБН 360- 92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень» припинили свою дію. Тобто відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності за порушення норм вже недіючого законодавства (наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України № 104 від 26 квітня 2019 року «Про затвердження ДБН Б.2.2-12-2019 «Планування та забудова територій»; наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 100 від 23 квітня 2018 року «Про затвердження ДБН Б.2.2.-12:2018 «Планування і забудова територій»; рішення Дніпровської міської ради № 108/55 від 25 березня 2020 року, рішення Дніпропетровської міської ради № 54/66 від 22 липня 2015 року). Крім того, 25 березня 2020 року рішенням Дніпровської міської ради № 108/55 до Генерального плану міста Дніпро «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» були внесені зміни в частині режиму використання історичних ареалів міста, відповідно до якого територія (зона) в районі будинку АДРЕСА_2 виключено з переліку історичних.

В зв`язку з внесенням 25 березня 2020 року Дніпровською міською радою змін до генерального плану, заплановане ТОВ «ВКП «РУБІКС-СЕРВІС» нове будівництво в районі будинку АДРЕСА_2 не є об`єктом будівництва, що розміщений в межах історичного ареалу. Зазначене підтверджується розміщеним на сайті Дніпровської міської ради https://dniprorada.gov.ua/uk/page/generalnii-plan-mista- Історико-архітектурного опорного плану м. Дніпра, в якому визначено межі, режими використання, режими регулювання забудови історичних ареалів.

Виходячи з цього, прийняте 05 грудня 2019 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про скасування містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 » від 09 серпня 2019 року № 15/119, затверджених наказом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 09 серпня 2019 року № 348. є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки п. 2 рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 711 від 19 вересня 2017 року «Про деякі питання містобудівної діяльності на території міста Дніпра» не розповсюджується на заплановане ТОВ «ВКП «РУБІКС-СЕРВІС» нове будівництво по АДРЕСА_2 в частині обмеження висотності житлового будинку.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення з поважної причини, оскільки позивач відразу після отримання вказаної оскаржуваної постанови поштою в десятиденний термін звернувся з позовом до суду, не позбавлений права на оскарження постанови посадової особи відповідача.

Судом з`ясовано, що для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було достатніх підстави з огляду на наступне. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, також посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи.

Стаття 55 (ч. 1, 2) Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права та, свободи або інтереси.

Відповідно до п. З ч. І ст. 288 КУпАП, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України (підсудність справ за вибором позивача): «Адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача ^бо адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом». Відповідно до ч. 2 ст. 122. КАС України (строк звернення до адміністративного суду): «Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів».

Не може суд прийняти до уваги пояснення сторони відповідачів про те, що в начебто вказана постанова складалася в передбаченому законом порядку (з викликом винної особи, відібранням пояснень, з`ясуванням обставин правопорушення, протокол та інш.), правильно і правомірно виносилася постанова, так як таке було видно вже при складанні акту, не взято до уваги зауважень правопорушника, порушені його права та інш., оскільки вищезазначене спростовується вказаним та об`єктивно нічим не підтверджено, належних доказів про протилежне суду не надано.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена КУпАП, яким визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено права позивача, чого не було зроблено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред`являються до дій та рішень суб`єктів владних повноважень. Таким чином, доводи позивача є обгрунтованими, в зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішення даної адміністративної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені вказаним головним інспектором при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати не правомірними, а постанову від 18 грудня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 3 ст. 96-1 КУпАПП слід вважати як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і з порушеннями прав позивача, а тому її слід скасовувати.

Не може суд прийняти до уваги позицію сторони відповідача щодо не визнання позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем були допущені.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 48, 59, 60, 78, 82, 82-1, 255, 256, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області і головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області Перепелиці Руслана Володимировича про визнання постанови незаконною, скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття провадження.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 2 по справі про адміністративне правопорушення від 18 грудня 2019 року, складену головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Дніпропетровській області Перепелицею Русланом Володимировичем про визнання винним та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 96-1 КУпАП , і провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 96-1 КУпАПП закрити.

Рішення може бути оскаржено в Третій апеляційний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 286 КАС України з урахуванням положень п. 3 Розділу VI ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ КАС України.

Суддя -