Справа № 120/1969/20-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 листопада 2020 р. Справа № 120/1969/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом неповнолітньої ОСОБА_1 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_2 в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з вимогами визнати протиправним та скасувати наказ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га, що розташована на території Ведмежо-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, та зобов' язати надати відповідний дозвіл.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, законний представник позивача зазначив, що за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка межує поруч із земельною ділянкою кадастровий номер :01:007:0051 для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га, що знаходиться на території Ведмежо-Вішківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області відмовлено ОСОБА_1 в наданні відповідного дозволу.

Вважаючи, що відповідач безпідставно відмовив у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, законний представник звернувся в інтересах своєї неповнолітньої дочки до суду з цим позовом та просить зобов`язати відповідача надати відповідний дозвіл.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення виявлених у ній недоліків.

На виконання ухвали суду, від законного представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою недоліки позовної заяви були усунені в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.07.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

22.07.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що у клопотанні ОСОБА_2 просив орган Держгеокадастру надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка межує поруч із земельною ділянкою кадастровий номер :01:007:0051 для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га, що знаходиться на території Ведмежо-Вішківської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Проте, вказана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких на виконання ініціативи Держгеокадастру та розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року №898-р "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками" наказами Головного управління надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарств та індивідуального садівництвам учасникам антитерористичної операції. Відтак, відповідач вказує на неможливість надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. Що ж стосується зобов`язання Головного управління надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то відповідач вважає, що надання такого дозволу є дискреційними повноваженнями останнього.

31.07.2020 року від законного представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та такими, що не спростовує доводи, викладені у позовній заяві як підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

27.02.2020 року ОСОБА_2 в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка межує поруч із земельною ділянкою кадастровий номер :01:007:0051 для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га, що знаходиться на території Ведмежо-Вішківської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

До вказаного клопотання додано графічний матеріал із позначенням бажаного місця розташування земельних ділянок, копію паспортних документів та ідентифікаційних номерів заявника.

Проте, наказом від 06.04.2020 року №2-8422/15-20-СГ Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою у зв`язку із тим, що зазначена у клопотанні земельна ділянка розташована за межами населеного пункту та відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких на виконання ініціативи Держгеокадастру та розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року №898-р "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками" наказами Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та індивідуального садівництва учасникам антитерористичної операції.

Надаючи правову оцінку наказу, що оскаржується, суд зважає на таке.

Земельні відносини в Україні відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 ЗК України).

Аналіз наведених приписів свідчить про те, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частин 10, 11 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Визначаючись з приводу правомірності відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, суд звертає увагу на положення частини 7 статті 118 ЗК України, якими визначено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу.

Разом із тим, оскаржуваний наказ обґрунтований тим, що зазначена у клопотанні земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких наказами Головного управління надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва учасникам антитерористичної операції.

Однак, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували факт надання дозволів на розроблення документації із землеустрою іншим особам на ту ж земельну ділянку, стосовно якої подано клопотання про надання відповідного дозволу.

Більш того, слід врахувати, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, а є лише одним із етапів оформлення документів, які відповідно до вимог земельного законодавства, є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

А тому Земельним кодексом України не встановлено обмеження щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою кільком особам на одну й ту ж земельну ділянку.

Відтак, на переконання суду, наказ від 06.04.2020 року №2-8422/15-20-СГ слід визнати необґрунтованим, адже наведені у ньому підстави для відмови у наданні ОСОБА_1 відповідного дозволу не охоплюються тими, що передбачені частиною 7 статті 118 ЗК України.

За наведених підстав позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій №2-8422/15-20-СГ від 06.04.2020 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З приводу позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас, згідно з пунктом 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд керується принципом ефективності захисту такого права, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим, у межах цієї справи оцінка правомірності відмови у наданні відповідного дозволу ОСОБА_1 стосувалася лише тих мотивів, які наведено у наказі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06.04.2020 №2-8422/15-20-СГ, тому вказане клопотання підлягає розгляду повноважним органом на відповідність вимогам закону. При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх підстав передбачених у статті 118 Земельного кодексу України, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку документації із землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. У цій справі з метою захисту порушеного права, ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву законного представника позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 10.10.2019 року по справі № 814/1959/17.

Зважаючи на те, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області було прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою без наведення (встановлення) вичерпних підстав для відмови, передбачених статтею 118 ЗК України, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання законного представника неповнолітньої ОСОБА_1 від 27.02.2020 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га, що знаходиться на території Ведмежо-Вішківської сільської ради Вінницького району Вінницької області з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази надані позивачем, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки законний представник позивачки був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 14 частини 2 статті 3, пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-8422/15-20-СГ від 06.04.2020 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га, що знаходиться на території Ведмежо-Вішківської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка межує поруч із земельною ділянкою кадастровий номер :01:007:0051 для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га, що знаходиться на території Ведмежо-Вішківської сільської ради Вінницького району Вінницької області його неповнілітній дитині ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - неповнолітня ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Законний представник позивача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, Вінницька область, )

Суддя Мультян Марина Бондівна