Справа № 400/2400/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 р.м. ОдесаСправа № 400/2400/19

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

28.04.2020 року;

Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Шляхтицького О.І.

За участю: секретаря - Іщенка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМО-БУД" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМО-БУД" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 26.07.2019 року №1 про збільшення грошового зобов`язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 222 782 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 55 695 грн., №1 про зменшення від`ємного значення по податку на додану вартість за березень 2019 року у сумі 47 256 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток є необґрунтованими і безпідставними. Позивач провадить свою підприємницьку діяльність із повним дотриманням правил податкового законодавства та бухгалтерського обліку. Всі операції, які були предметом дослідження, оформлені належними первинними та розрахунковими документами, за якими вбачається зміст операцій, їх обсяги, вартість та використання в межах господарської діяльності суб`єктів господарювання. Однак, під час перевірки відповідачем не надано належної оцінки специфіки господарської діяльності позивача, необґрунтовано не враховано первинні, бухгалтерські і розрахункові документи, а висновки перевірки ґрунтуються лише на припущеннях податкового органу щодо неможливості виконання цих операцій та їх нереальності. Зазначені обставини свідчать про те, збільшення зобов`язань згідно оскаржуваних рішень є неправомірним, необґрунтованим, що є безумовною підставою для задоволення адміністративного позову та скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправним та скасував податкові повідомлення-рішення №1 від 26.07.2019 р., №1 від 26.07.2019 р.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що в акті перевірки суб`єктом владних повноважень не викладено належних доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій з його контрагентами, про відсутність витрат позивача у правовідносинах, що зумовлює необґрунтованість висновку суб`єкта владних повноважень щодо не підтвердження господарських операцій.

У зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність податкових повідомлень-рішень критерію обґрунтованості та правомірності, що є безумовною підставою для їх скасування.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано те, що операції з ТОВ "Транс-Нік", ТОВ "Квартал-2019" (ТОВ "Стілторгтрейд) та ФОП ОСОБА_1 з постачання товару не підтверджені під час перевірки товарно-транспортними накладними, довіреностями уповноважених осіб та одержання товару, сертифікатами якості товару або іншими документами про якість та походження товару. При цьому, надані на перевірку первинні і розрахункові документи не спростовували сумніви податкового органу щодо нереальності цих операцій та їх здійснення поза межами податкового законодавства. Апелянт вказує, що відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а тому формально оформлені первинні і розрахункові документи не можуть бути беззаперечним доказом виконання суб`єктами господарських операцій. Вказані обставини у сукупності свідчать про правильність висновків акту перевірки, необґрунтованість адміністративного позову та те, що у суду першої інстанції не виникли підстави для задоволення позовних вимог і скасування податкових повідомлень-рішень відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМО-БУД" посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, у період з 10.06.2019 року по 01.07.2019 року ГУ ДФС у Миколаївській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМО-БУД", за результатом якої складено акт від 08.07.2020 року №972/14-29-14-01/36056861.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, п. 44.1, п. 44.2, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 222 782 грн., у тому числі - за І квартал 2017 року - у сумі 180 252 грн., за півріччя 2017 року - 200 282 грн., за три квартали 2017 року - 200 282 грн., за 2017 рік - 222 782 грн.; абз. а) п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 47 256 грн., в тому числі за: березень 2019 року - у сумі 47 256 грн.

На підставі виявлених порушень Головним управлінням ДФС у Миколаївській області винесено податкові повідомлення-рішення від 26.07.2019 року №1, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 222 782 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 55 695 грн., №1, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за березень 2019 року у сумі 47 256 грн.

Згідно акту перевірки, підставою для висновку про завищення валових витрат та податкового кредиту стало не підтвердження позивачем під час перевірки операцій з ТОВ "Транс-Нік", ТОВ "Квартал-2019" (ТОВ "Стілторгтрейд) та ФОП ОСОБА_1 з постачання товару сертифікатами відповідності, посвідченнями якості або іншими документами, які б підтверджували якість та походження товару, зазначеного у первинних документах, подорожніми листами, товарно-транспортними накладними з відмітками про пункт навантаження, розвантаження товару, відомостями про автотранспортний засіб тощо.

У зв`язку із чим, контролюючий орган вказав на те, що надані на перевірку первинні документи, виписані ТОВ "Транс-Нік", ТОВ "Квартал-2019" (ТОВ "Стілторгтрейд) та ФОП ОСОБА_1 , не можуть вважатись документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності та відповідно не підлягають відображенню у бухгалтерському обліку підприємства.

Не погоджуючись із висновками відповідача, посилаючись на їх необґрунтованість і неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За правилами п. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно приписів п. 198.6 ст. 98 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов`язаний надати покупцю на його вимогу податкову накладну, яка відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця, виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За правилами ст.ст. 138, ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку таких витрат. До складу витрат не включаються витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Разом з цим, згідно із п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наведені норми податкового законодавства дають підстави для висновку, що витрати, дохід для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит з податку на додану вартість мають бути підтверджені фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність цих операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника.

При цьому, за відсутності факту придбання товару, виконання робіт, надання послуг, постачання товару, але за наявності формально оформлених первинних документів, відповідні суми не можуть включатись до складу витрат або податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2017 року між ТОВ "ТЕРМО-БУД" та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу, за яким ФОП ОСОБА_1 зобов`язується передати у власність ТОВ "ТЕРМО-БУД" партію Проката плоского з вуглецевої сталі у кількості 40056 кг за ціною 25 грн. за 1 кг, а ТОВ "ТЕРМО-БУД" - прийняти й оплатити його.

Відповідно до п. 3 Договору здача-приймання товару провадиться уповноваженими представниками Покупця і Продавця.

Датою передачі вважається дата одержання товару на складі вантажоодержувача.

Згідно із п. 4 Договору транспортування товару здійснюється силами та за рахунок Продавця на склад Покупця за адресою: АДРЕСА_1 .

Розвантаження товару й інші витрати, пов`язані з розвантаженням, провадяться силами та за рахунок Покупця.

Відповідно до п. 5 Договору оплата товару Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошей на поточний рахунок Продавця та/або шляхом виплати готівки з каси Покупця частинами. Остаточний розрахунок повинен бути здійснений до 31.12.2017 року.

Пунктом 8 визначено, що Договір набирає чинності в день підписання його обома сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На підтвердження фактичного виконання умов вказаного договору та постачання товару позивачем надано видаткову накладну. Оплата товару проводилась відповідно до умов договору як у безготівковій формі так і у готівковій шляхом видачі готівки з каси, про що свідчать виписки по розрахунковому рахунку та видаткові касові ордери.

Також, у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ "Транс-Нік" укладено Договір від 07.04.2017 року №07/04, за яким ТОВ "Транс-Нік" зобов`язується передати у власність ТОВ "ТЕРМО-БУД", а ТОВ "ТЕРМО-БУД" в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти й оплатити відсів.

Відповідно до п. 2 Договору вартість однієї тони товару складає 220 грн., в т.ч. ПДВ 36,67 грн.

Кількість товару складає 1000 т.

Загальна сума Договору складає 220 000 грн., в т.ч. ПДВ 36666,67 грн.

Покупець оплачує вартість товару згідно рахунка протягом 3-х календарних днів з дня отримання рахунку.

Згідно із п. 3 Договору передача товару, вказаного у п. 1.1 даного Договору, здійснюється за місцем знаходження Покупця.

Пунктом 7 визначено, що Договір діє до 31.12.2017 року та до повного виконання своїх обов`язків по Договору.

На підтвердження фактичного виконання умов вказаного Договору та постачання товару позивачем надано відповідні видаткові накладні. Оплата товару проводилась у безготівковій формі, що підтверджується виписками по рахунку.

Під час постачання товару та проведення його оплати ТОВ "Транс-Нік" виписало податкові накладні, суми ПДВ по яким позивачем включено у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Також, згідно видаткової накладної від 09.11.2017 року №283 у перевіряємому періоді позивачем придбано у ТОВ "Стілторгтрейд" товар - сталь тонколистова, у кількості 4,545 т, загальною вартістю 125 000 грн.

Оплата товару проведено у безготівковій формі, про що свідчить виписка по розрахунковому рахунку.

Під час постачання товару та проведення його оплати ТОВ "Стілторгтрейд" виписало позивачу податкову накладну, суми ПДВ по якій включено у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що за вказаними матеріалами можливо встановити зміст господарських операцій, їх виконання, у тому числі місце постачання товару, його вид та об`єми, вартість, осіб, уповноважених на одержання матеріальних цінностей, проведення оплати товару.

Вказані первинні документи містять відомості про підстави їх складання, підписи уповноважених осіб, необхідні реквізити, що дозволяють встановити їх оформлення на виконання господарських операцій, визначених у змісті цих операцій.

Таким чином, з огляду на зміст вищенаведених норм та характер спірних господарських операцій, позивач зобов`язаний був включити до об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств витрати від цих операцій, а також сформувати податковий кредит. Відповідно, виконати податковий обов`язок з декларування по податку на прибуток та податку на додану вартість, що в свою чергу здійснено позивачем у повному обсязі.

Всі зобов`язання, а також стан розрахунків позивача за цими операціями належним чином відображено позивачем у своєму податковому та бухгалтерському обліку, що в тому числі, не заперечується відповідачем.

Зазначені обставини свідчать про те, що висновки контролюючого органу про не підтвердження за цими документами є оціночними, не спрямовані на виявлення фактичного допущення позивачем порушень у сфері оподаткування податком на прибуток приватних підприємств та податку на додану вартість.

На момент виконання операцій контрагенти позивача є діючими суб`єктами господарювання, платниками податку на додану вартість.

У тому числі, не можуть бути визнані обґрунтованими доводи контролюючого про нереальність господарських операцій з ТОВ "ТРАНС-НІК" з огляду на заперечення в межах кримінального провадження ОСОБА_2 своєї участі до господарської діяльності у вигляді керівника підприємства, оскільки первинні документи за операціями з позивачем складені та підписані від імені попереднього керівника ТОВ "ТРАНС-НІК" ОСОБА_3 .

Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку витрат і податкового кредиту платника податків.

При цьому документи, обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна і подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання і продажу товарно-матеріальних цінностей.

Сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, і не містить відомостей про господарську операцію. Відповідно ненадання позивачем сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Враховуючи викладене, з огляду на підтвердження правомірності дій позивача під час визначення об`єкта оподаткування з податку на прибуток та податку на додану вартість, недоведеність відповідачем обґрунтованості своїх висновків про допущення позивачем порушень у податковій сфері, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність збільшення позивачу грошових зобов`язань, що свідчить про наявність безумовних обставин для скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

З огляду на те, що висновки суду про наявність підстав для задоволення позову відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 09.11.2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: О.О. Димерлій

О.І. Шляхтицький