Справа № 520/1886/2020
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 р.Справа № 520/1886/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

позивач - ОСОБА_1

представник відповідача - Задорожна Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.04.2020 по справі № 520/1886/2020

за позовом ОСОБА_1

до Комунального закладу охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи"

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Комунального закладу охорони здоров`я обласний центр медико соціальної експертизи (далі КЗОЗ «Обласний центр медико соціальної експертизи», відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірними дії КЗОЗ «Обласний центр медико соціальної експертизи» щодо не встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності після отриманої 15.03.2011, травми на виробництві;

- зобов`язати КЗОЗ «Обласний центр медико соціальної експертизи» призначити огляд та встановити ступінь втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 15.03.2011 при виконанні обов`язків траспортувальника Ізюмського казенного приладобудівного заводу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки після встановлення інвалідності він постійно лікується, стан його здоров`я тільки погіршується, а головний біль є постійним, однак відповідач не бажає проводити додаткове обстеження та не бере до уваги медичну документацію з приводу лікування, чим порушує його право на соціальний захист від нещасного випадку.

12.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду витребувано з Харківського окружного адміністративного суду справу № 520/1886/2020.

26.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання апелянта про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

28.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання задоволено та звільнено ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

28.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 520/1886/2020.

07.07.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України).

10.07.2020 на адресу суду від КЗОЗ «Обласний центр медико соціальної експертизи» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

07.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено розгляд у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Згідно з положеннями ч.1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.

31.08.2011 обласною МСЕК № 4 проведено огляду ОСОБА_1 та встановлено ІІІ групу інвалідності, загальне захворювання.

21.09.2011 Обласною МСЕК № 4 позивача оглянуто на визначення відсотків втрати професійної працездатності та підтверджено ІІІ групу інвалідності (загальне захворювання), визначено 10 % втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву.

07.09.2016 за висновком МСЕК серії 10 ААА № 078379 ОСОБА_1 визначено 10% втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

18.10.2017 обласною МСЕК № 4 за ініціативою позивача проведено його огляд для вирішення питання щодо підвищення відсотків втрати професійної працездатності та зміну причини інвалідності.

01.11.2107 медико - експертні документи позивача направлено на консультацію в ДУ "Український державний науково - дослідний інститут медико - соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України".

10.01.2018 ДУ "Український державний науково - дослідний інститут медико - соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" винесено консультативний висновок № 07 відповідно до якого дані для зміни рішення МСЕК відсутні.

24.01.2018 Обласною МСЕК №4 позивача ознайомлено з вказаним консультативним висновком.

07.02.2019 відповідач листом № 01-13/166 повідомив позивача про те, що рішення МСЕК, яким йому встановлено ІІІ групу інвалідності (загальне захворювання) та визначено 10% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву залишено без змін.

Не погодившись з таким рішенням відповідача щодо відмови зміни причин інвалідності та підвищення відсотку втрати працездатності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до консультативного висновку № 07 від 10.01.2018, який позивачем оскаржено не було, дані для зміни рішення МСЕК відсутні, а тому відповідач діяв з дотриманням норм чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду першої інстанції не погоджується та зазначає.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 № 2961-IV ( далі Закон № 2961) визначено, що медико - соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону № 2961 медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній інвалідом, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності. Також визначається причина інвалідності та час її настання.

Відповідно до ч.12 Закону № 2961 положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі Постанова №1317).

Пунктом 3 Постанови № 1317 передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Пунктом 26 Постанови № 1317 визначено, що особі, яка визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Відповідно до абз. 3, 5 вказаного пункту Постанови № 1317 причинами інвалідності є: загальне захворювання; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я).

Приписами п. 4 Постанови № 1317 унормовано, що медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Комісії перебувають у віданні Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ) і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у містах Києві та Севастополі; міські, міжрайонні, районні.

Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затверджений наказом МОЗ від 05.06.2012 № 420 (далі Порядок № 420).

Приписами Пунктів 1.5 1.8 цього Порядку встановлено, що за наявності у потерпілого наслідків однієї травми чи професійного захворювання ступінь втрати професійної працездатності у відсотках визначається залежно від тяжкості, але не нижче першого значення, наведеного у Критеріях встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затверджених цим наказом.

При встановленні втрати професійної працездатності у відсотках і потреби у додаткових видах допомоги МСЕК виходить тільки з наслідків виробничої травми або професійного захворювання та пов`язаних з ними станів.

Якщо травма пов`язана з виробництвом чи професійним захворюванням, що погіршили перебіг захворювання, на яке потерпілий страждав раніше, ступінь втрати професійної працездатності визначається, виходячи із спричинених ними порушень функцій організму з урахуванням тих, що були раніше.

Ступінь втрати професійної працездатності при повторних нещасних випадках на виробництві або нових професійних захворюваннях визначається за наслідками кожного з них окремо, незалежно від того, виникли вони в період роботи в одного роботодавця чи різних роботодавців.

Пунктом 1.9 вказаного Порядку визначено, що за наявності у потерпілого наслідків, спричинених двома або більше травмами або професійними захворюваннями, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється при ІІІ групі інвалідності - не вище 65%, при ІІ групи інвалідності не пізніше 85%.

У випадках невизнання потерпілого інвалідом сумарний відсоток втрати професійної працездатності не повинен перевищувати 40%.

Відповідно до п. 2.1. Порядку № 420 ступінь втрати професійної працездатності у відсотках встановлюється, виходячи з наслідків ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання з урахуванням професійних здібностей, що є у потерпілого, клініко-функціональних можливостей і важливих професійних якостей, які дозволяють продовжувати виконання роботи за попередньою професією до нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання. Враховуються зниження кваліфікації, зменшення обсягу виконуваної роботи та важкість праці в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах від 5 до 100 відсотків.

Пунктом 2.14 цього Порядку унормовано, що строки повторного проведення медико-соціальної експертизи МСЕК потерпілих та порядок оскарження їх рішень визначаються відповідно до Постанови № 1317.

Згідно з п.19 Постанови № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Відповідно до п.24 Постанови № 1317 рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до обласної МСЕК № 4 із заявою про проведення повторного огляду від 18.10.2017 для вирішення питання щодо підвищення відсотків втрати професійної працездатності та зміну причини інвалідності, у зв`язку з чим відповідач звернувся до ДУ "УДНД ІМСПІ МОЗ України» (м.Дніпро) за консультативним висновком.

Як вбачається зі змісту листа від 07.02.2019 № 01-13/166, від очної консультації в ДУ "УДНД ІМСПІ МОЗ України» ( м.Дніпро) позивач відмовився, оскільки мав наглядати літню матір, у зв`язку з чим відповідачем направлено його медико-експертні документи, за наслідком розгляду яких отримано висновок про відсутність даних для зміни рішення МСЕК від 10.07.2018 № 7.

За наслідком системного аналізу приписів Постанови № 1317 колегія суддів зазначає, що норми пункту 24 не передбачають можливості комісії направляти медико-експертні документи з метою отримання консультативного висновку, а лише надають їй право направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, з метою проведення медико-соціального експертного обстеження, що свідчить про порушення відповідачем процедури проведення медико-соціальної експертизи.

Крім того, лист від 07.02.2019 № 01-13/166, яким відповідач повідомив ОСОБА_1 , про те, що рішення МСЕК від 10.01.2018 № 7 залишено без змін., не є рішенням і розумінні п.19 Постанови № 1317, що свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що при вирішенні питання щодо підвищення відсотків втрати професійної працездатності чи зміни причини інвалідності ОСОБА_1 відповідачем порушено вимоги Постанови № 1317 та беручи до уваги вказані вище правові норми, колегія суддів визнає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач у спірних правовідносинах діяв з дотриманням норм чинного законодавства України, а відтак визнає протиправною його бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатами повторного огляду від 18.10.2017.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 зобов`язати КЗОЗ «Обласний центр медико соціальної експертизи» призначити огляд та встановити ступінь втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 15.03.2011 при виконанні обов`язків траспортувальника Ізюмського казенного приладобудівного заводу колегія суддів зазначає наступне.

Вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційними повноваженнями відповідних комісій та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань, в той час як адміністративний суд не вправі ототожнювати чи надавати пріоритетну оцінку одному акту огляду медико-соціальної експертної комісії над іншим.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Отже, обираючи спосіб захисту порушених прав, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як узаконі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання ософбою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на викладене колег суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є зобов`язання КЗОЗ «Обласний центр МСЕК» призначити огляд ОСОБА_1 з метою вирішення питання щодо встановлення ступеня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 15.03.2011 при виконанні обов`язків траспортувальника Ізюмського казенного приладобудівного заводу.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року по справі №520/1886/2020 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнитти частково.

Визнати протиправною бездіяльність Комунального закладу охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" щодо нерозгляду питання про встановлення ОСОБА_1 ступеня втрати професійної працездатності після отриманої 15.03.2011 травми на виробництві.

Зобов`язати Комунальний заклад охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" призначити ОСОБА_1 огляд щодо встановлення ступеня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 15.03.2011 при виконанні ОСОБА_1 обов`язків транспортувальника Ізюмського казенного приладобудівного заводу.

В іншій частині в задоволенні позових вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 05.11.2020