Справа № 1.380.2019.006478
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006478 пров. № А/857/3894/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Онишкевича Т. В., Шинкар Т. І.,

за участі секретаря судового засідання - Цар М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, ухвалене головуючим суддею Кухар Н. А. о 09:57 год у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

05.12.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 13.11.2019 №Ф-4301-51 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 26539,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем безпідставно винесено йому вимогу про сплату єдиного внеску, оскільки про взяття його на облік як особи, яка займається незалежною (професійною) діяльністю адвоката, відповідач не повідомляв, що виключає обов`язок зі сплати єдиного внеску, а з 01.03.2019 перебуває у трудових відносинах з адвокатським об`єднанням «Преюдиція», яке сплачує за нього внеску до фонду соціального страхування.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано вимогу відповідача від 13.11.2019 №Ф-4301-51 про сплату боргу (недоїмки) на суму 6426,42 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Головне управління ДПС у Львівській області подали апеляційні скарги.

Позивач, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу на суму 20112,84 грн і задовольнити позов в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано порядок взяття на облік фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Зазначає, що ненадіслання йому контролюючим органом довідки за формою № 34-ОПП свідчить про ненабуття статусу самозайнятої особи та відсутність підстав для сплати єдиного внеску.

Головне управління ДПС у Львівській області у апеляційній скарзі просить скасувати судове рішення в частині задоволення позову та в цій частині прийняти нове судове рішення про відмову в позові.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивач не підтвердив жодними належними і допустими доказами факт його перебування у трудових відносинах з адвокатським об`єднанням «Преюдиція» та сплату останнім на його користь єдиного внеску, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 05.12.2019 у справі № 260/358/19 та від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги позивача та заперечив проти вимог апеляційної скарги відповідача, покликаючись на те, що оскаржуване рішення у відповідній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги відповідача та просила її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи та заперечила проти вимог апеляційної скарги позивача.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.11.2019 Головним управлінням ДПС у Львівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4301-51, згідно з якою станом на 31.10.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 26539,26 грн, яку протягом 10 календарних днів з дня одержання цієї вимоги необхідно сплатити на відповідний рахунок. Вимога отримана позивачем 22.11.2019.

25.11.2019 адвокат Гелемей Ю.М. звернувся до начальника Головного управління ДПС у Львівській області із запитом, в якому просив надати інформацію про документи, на підставі яких сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 № Ф- 4301-51.

27.11.2019 Головним управлінням ДПС у Львівській області надано відповідь на запит, в якій зазначено, що згідно з даними ІС «Податковий блок» ОСОБА_1 з 20.12.2016 взятий на облік як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, та проведено нарахування єдиного внеску за 2017 рік в сумі 8448, 00 грн, за 2018 рік в сумі 9828,72 грн, за 3-и квартали 2019 року в сумі 8262, 54 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем винесено оскаржену вимогу на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України в частині нарахованого єдиного внеску за період з 2017 року по 01.03.2019. Встановлено, що з 01.03.2019 позивач працював адвокатом як найманий працівник та за нього сплачувався єдиний внесок адвокатським об`єднанням.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08 липня 2010 року (надалі - Закон № 2464-VI).

За визначенням пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перелік платників єдиного внеску передбачений статтею четвертою Закону № 2464-VI, серед якого, зокрема, є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

За приписами підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з підпунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною дванадцятою статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Слід зазначити, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для правового висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.11.2019 (справа №160/3114/19), від 05.03.2020 (справа № 824/509/19-а).

Як встановлено з матеріалів справи, 16.06.2016 ОСОБА_1 отримав Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та з 20.12.2016 взятий на податковий облік як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 в суму недоїмки з ЄСВ в розмірі 26539,26 грн входить:

- за 2017 рік нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску у розмірі 8448 грн;

- за 2018 рік нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску у розмірі 9828,72 грн;

- за І-ІІІ квартали 2019 року нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску у розмірі 8262,54 грн.

Разом з тим, як встановлено з наявних в матеріалах справи довідки Адвокатського об`єднання «Преюдиція» від 02.12.2019 № 2, копій звітів про суми нарахованої заробітної плати та платіжних доручень про сплату єдиного внеску, позивач з 01.03.2019 реалізовує своє право на заняття адвокатською діяльністю не як самозайнята особа, а як найманий працівник Адвокатського об`єднання «Преюдиція» за трудовим договором.

За встановлених обставин того, що позивач з 01.03.2019 був найманим працівником і роботодавець сплачував за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, доказів отримання позивачем у відповідний період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально відповідачем не надано, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в податкових органах, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач в період з 01.03.2019 по 30.11.2019 був застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в цей період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала індивідуальний дохід від неї.

Також судом першої інстанції зроблено правильний висновок про правомірність нарахування позивачу єдиного внеску за період з 2007 року по 01.03.2019 оскаржуваною вимогою, оскільки взяття на облік як платника єдиного внеску пов`язується виключно із внесенням контролюючим органом запису щодо такого платника до реєстру страхувальників, а не із фактом надіслання та вручення платнику єдиного внеску довідки за формою № 34-ОПП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність винесення Головним управлінням ДПС у Львівській області вимоги про сплату єдиного внеску лише на суму 20112,84 грн за період з 2007 року по 01.03.2019, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та відсутність підстав для їх задоволення.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.006478 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 09.11.2020