Справа № 320/4161/20
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року № 320/4161/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елекон ЛТД" до Головного Управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Елекон ЛТД" з позовом до Головного Управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 лютого 2020 року № , № , № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підприємством не було допущено порушень податкового законодавства, а господарські операції з контрагентами, які вказані в акті перевірки від 21.01.2020 № 47/10-36-05-01/13734376, мали реальний характер, оформлені належними первинними документами та в повному обсязі відображені в бухгалтерському та податковому обліках. При укладенні господарських договорів із контрагентами, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідали економічному змісту господарських операцій та чинному законодавству України.

Також, позивач звертав увагу на те, що його контрагенти на момент відображення у податковому обліку здійснених операцій були зареєстровані в якості фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та були платником податку на додану вартість, а правочини, вчинені із ними, не є нікчемними і не були визнані недійсними в судовому порядку. Крім того, позивач повідомив, що від всіх контрагентів є письмові підтвердження про те, що господарські операції дійсно відбулись.

Як зазначив позивач, відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договорів, укладених між ТОВ «Елекон ЛТД» та його контрагентами, а відтак вважає, що оскаржувані рішення контролюючого органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження на 11.06.2020 року.

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому підтримав висновки акту перевірки та зазначив, що оскаржувані рішення прийняті відповідно до норм чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах наданих йому повноважень. Звертав увагу суду, що достатніх документів для підтвердження господарських операцій, позивачем надано не було.

Ухвалою суду від 23.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи на 17.09.2020.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, надали пояснення та просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав усні заперечення та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження. Представники сторін не заперечували.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що у період з 20.12.2019 по 14.01.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елекон ЛТД» () податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, валютного - за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.10.2016 по 30.09.2019.

Результати перевірки оформлені актом від 21.01.2020 № 47/10-36-05-01/13734376 (далі - Акт перевірки).

В акті перевірки стверджується про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Елекон ЛТД» вимог податкового законодавства, зокрема:

- п.п.14.1.13, п.п.14.1.81, вш.14.1.84, п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134, пп. 140.5.4. пп.140.5.10 п. 140.5 ст. 140. Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 1 457 768 грн.;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст.198. п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 472 625 грн.

У ході перевірки встановлено, що позивачем укладено ряд договорів на постачання електротоварів, підряду на монтажні роботи з наступними контрагентами - постачальниками: ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ТОВ «НВП «ЕЛЕКТРОТЕРМ», TOB «МАКС- КОМПАНІ», BRITLINE TECHNICS LLP. Відповідачем зроблені висновки що ТОВ Фірма «Елекон ЛТД» не здійснювались операції з придбання товарів, оскільки до перевірки не надано завірених належним чином копій первинних документів по взаємовідносинах з переліченими контрагентами, основні засоби та трудові ресурси у контрагентів відсутні, підтвердити походження товарів є неможливим. Вищевикладене, свідчить про відсутність реального здійснення господарських операцій та господарські операції позивача спрямовані лише на перерахування грошових коштів.

На підставі Акту перевірки, відповідно до пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС у Київській області були прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення від 20 лютого 2020 року:

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на 2 186 652,00 грн.;

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на 612 213,00 грн.;

№ , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 4125,00 грн.

Скориставшись правом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України, за результатами розгляду якої позивачу відмовлено в перегляді результатів перевірки та у скасуванні винесених рішень.

Однак, не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з контрагентами, податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 був зареєстрований як фізична особа- підприємець, 05 листопада 2014 року, номер запису 2 157032, види діяльності неспеціалізована оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Електрообладнання, що придбане ТОВ Фірма «Елекон ЛТД» у ФОП ОСОБА_5 в подальшому були реалізовані іншим контрагентам товариства, а саме: ТОВ «ЕЛЬТ2», ТОВ «ЗОВНІШТОРГ-МІКРОН», ФОП ОСОБА_6 , ТОВ «КРИСТАЛ ЛАЙН», ФОП ОСОБА_7 , TOB «СОІР ЛТД». Придбане обладнання було реалізоване як самостійний товар, так і в якості складових частин виробів (шафи управління електротехнічними виробами та пульти керування).

Всі вищезазначені господарські операції були оформлені належним чином та на підтвердження реального здійснення господарських операцій були долучені до матеріалів справи, та були досліджені судом.

Щодо господарських відносин з ФОП ОСОБА_2 .

Так, ОСОБА_2 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 02.11.2009 року. Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_2 є неспеціалізована оптова торгівля та інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Товари придбані у ФОП ОСОБА_2 (електротехнічне обладнання) були реалізовані контрагентам, зокрема: ТОВ завод «ЄВРОФОРМАТ», ТОВ «ЖИТОМИРЕНЕРГОСЕРВІС», ПП «КРИСТАЛ ЛАЙН», ТОВ «ЛЕККОНТ», ТОВ «МАКСИМЕР», ФОП ОСОБА_8 ..

Зазначені товари перевозилися силами та за рахунок ТОВ Фірма «Елекон ЛТД», орендованими у TOB «ВЕМСІС» транспортними засобами, що підтверджується договорами оренди та актами наданих послуг, які наявні в матеріалах справи.

Всі вищезазначені господарські операції були оформлені належним чином та на підтвердження реального здійснення господарських операцій фінансові документи були долучені до матеріалів справи, та досліджені судом.

Щодо господарських відносин з ФОП ОСОБА_3 .

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 , була зареєстрована фізичною особою-підприємцем 16 серпня 2011 року. Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_3 є інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. В період господарських відносин ФОП ОСОБА_3 з Позивачем мала спеціальний статут фізичної особи-підприємця і займалася господарською діяльністю та перебувала на системі оподаткування у спосіб визначений законом.

Електротовари, які придбавалися у ФОП ОСОБА_3 (реллє, розетки, хомути, кнопки, світлодіоди) перевозилися силами та за рахунок ТОВ Фірма «Елекон ЛТД», орендованими транспортними засобами у TOB «ВЕМСІС», що підтверджується договорами оренди та актами наданих послуг, які наявні в матеріалах справи.

В подальшому товари, що придбані ТОВ Фірма «Елекон ЛТД» у ФОП ОСОБА_3 реалізовані іншим контрагентам товариства: ТОВ «ЖИТОМИРЕНЕРГОСЕРВІС», ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «ЗОВНІШТОРГ-МІКРОН», ТОВ «КОНТУР», ТОВ «КРИСТАЛ ЛАЙН», ТОВ «ЛЕККОНТ», ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛІНА», ТОВ «МАКСИМЕР», ФОП ОСОБА_7 , ТОВ ІНЖЕНЕРНО- ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «НОВА», в тому числі як складові частини виробів, як-то шафи управління електротехнічними виробами, пульти керування, тощо.

Всі вищезазначені господарські операції були оформлені належним чином та на підтвердження реального здійснення господарських операцій були долучені до матеріалів справи, та були досліджені судом.

Щодо господарських відносин з ФОП ОСОБА_3 .

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 була зареєстрована фізичною особою- підприємцем з 20 березня 2012 року. Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_4 є код неспеціалізована оптова торгівля та інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. В період господарських відносин ФОП ОСОБА_4 з Позивачем мала спеціальний статут фізичної особи-підприємця і займалася господарською діяльністю.

Позивачем у ФОП ОСОБА_4 було придбано товари відповідно до договору поставки №20/12-2012 від 20 грудня 2012 року (комп`ютери та принтери). Зазначені товари є основними засобами, що обліковуються на балансі товариства та використовуються під час здійснення господарської діяльності, зазначене підтверджується договором, видатковими накладними, актами приймання-передачі основних засобів, платіжним дорученням, які є в матеріалах справи.

Також судом встановлено, що ТОВ Фірма «Елекон ЛТД» користувалася послугами свого постачальника ТОВ «НВП «ЕЛЕКТРОТЕРМ» як субпідрядної організації на будівельних об`єктах, зокрема монтаж систем автоматики протипожежного захисту на об`єктах: Житлово-громадський комплекс по вулиці Б. Хмельницького 58 в м. Києві (секція 1, 2, 3, 4); Житлово-громадський комплекс по вулиці Щорса 24 в м. Києві (секція 1, 2).

Позивачем надано суду та приєднано до матеріалів справи всі документи первинного бухгалтерського обліку по взаємовідносинам, як із замовником послуг так і з субпідрядною організацією ТОВ «НВП «ЕЛЕКТРОТЕРМ», зокрема договори, довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, акти прийняття виконаних підрядних робіт КБ-2, акти введення в експлуатацію, банківські виписки про рух коштів, платіжні доручення про оплату, податкові накладні.

Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «МАКС КОМПАНІ», то судом в судовому засіданні встановлено, що відповідно до наявних у позивача документів первинного бухгалтерського обліку, товариство придбавало листи алюмінієві, листи мідні, шини алюмінієві та мідні. Зазначене підтверджується договорами, видатковими накладними, заказами про витрати комплектуючих та основних матеріалів, що додаються до справи.

Товар придбаний у ТОВ «МАКС КОМПАНІ» було перероблено і реалізовано в складі виготовленої продукції (шафи управління, пульти) наступним контрагентам: ТОВ «КИЇВ-КАБЕЛЬ», ТОВ «ЄВРОБУД 77», ПАТ «ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ КОНСТРУКЦІЙ ІМЕНІ СВІТЛАНИ КОВАЛЬСЬКОЇ, ТОВ «ЕЛАН», ТОВ «СЕРВАЛ ГРУП», ТОВ «МЕЛІОР КЛАС», ТОВ «СИСТЕМА КОМПЛЕКТ», ТОВ «КИЇВПРОЕЛЕКТРОПРОЕКТ», ТОВ «СЕВКАБЕЛЬЕЛЕКТРО», ТОВ «СТРУМ ВКФ». Документи первинного бухгалтерського обліку в тому числі довіреності на отримання ТМЦ, банківські виписки, платіжні доручення, замовлення, що підтверджують придбання, перероблення (виготовлення продукції) та подальшу її реалізацію додані до матеріалів справи.

Щодо взаємовідносин з BRITLINE TECHNIKS LLP.

ТОВ Фірма «Елекон ЛТД» в 2017 та 2018 роках мало господарські взаємовідносини з BRITLINE TECHNICS LLP, резидентом Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, та придбавало різного роду товари, зокрема, щити розподільчі, вироби з пластмаси, арматура кріплення, електрична апаратура, модулі багатофункціональні. Організаційно-правова форма компанії BRITLINE TECHNICS LLP віднесена постановою Кабінету Міністрів України №840 від 04 липня 2017 року до переліку організаційно-правових форм нерезидентів, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі податок з доходів отриманих за межами реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи, та операції з якими мають бути визнані контрольованими.

Визначення належності господарських операцій до контрольованих здійснюється за підсумками податкового (звітного) року з урахуванням річного доходу платника податків та вартісного обсягу господарських операцій з нерезидентом, зареєстрованим у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 п. п. 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового Кодексу.

Судом встановлено, що річний дохід ТОВ ФІРМА «ЕЛЕКОН ЛТД» в 2017 та 2018 роках не перевищував 150 млн. грн., що підтверджується річними деклараціями з податку на прибуток за 2017 та 2018 року відповідно, при цьому обсяг операцій з BRITLINE TECHNICS LLP в 2017 р. становив 5834746,06 грн., а у 2018 р. становив 5589402,65 грн.

Враховуючи вищевикладене, господарські операції ТОВ Фірма «Елекон ЛТД» з BRITLINE TECHNICS LLP, резидентом Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, не є контрольованою в розумінні п. п. 39.2.1.1 п. п. 39.2.1 п. 39.1 ст. 39 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 Положення бухгалтерського обліку "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 № 87, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.06.1999 за №391/3684, фінансова звітність це бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства/установи за звітний період.

Звіт про фінансові результати це звіт про доходи, витрати і фінансові результати діяльності підприємства/установи.

Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 № 87 передбачено, що витрати це зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власниками) за звітний період.

Пунктом 32 цього ж положення встановлено, що прибуток (збиток) від звичайної діяльності до оподаткування визначається як алгебраїчна сума прибутку (збитку) від операційної діяльності, фінансових та інших доходів (прибутків), фінансових та інших витрат (збитків).

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від № 290 від 29.11.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 за № 860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно з пунктом 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від № 318 від 31.12.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

Податковим кредитом у розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У силу положень підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та витрат.

Такі висновки кореспондують приписам пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, у силу якого для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Таким чином, обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість задекларованих у податковій звітності показників податкового кредиту та витрат первинними документами покладається на платника податків.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 N 996-XIV визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У свою чергу, під господарською операцією згідно статті 1 вказаного закону розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім цього, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 №88.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Тобто, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток (витрат) та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Матеріалами справи підтверджується, що податковий кредит та суми податку на додану вартість за результатами здійснених господарських операцій позивача з контрагентами - постачальниками: ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ТОВ «НВП «ЕЛЕКТРОТЕРМ», TOB «МАКС- КОМПАНІ», BRITLINE TECHNICS LLP. був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства, обсяг яких є достатнім для висновку про те, що рух товарів, робіт і послуг дійсно мав місце.

Водночас відповідач не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем математичного розрахунку податкового кредиту та податку на додану вартість за первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

В Акті перевірки відсутні посилання на випадки ухиляння контрагентів позивача від сплати податків та зборів, визначення їм сум податкових зобов`язань, винесення вироків посадовим особам підприємств за фактом ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення сторонами угоди з метою неправомірного отримання податкових вигод.

Також, відповідачем не заперечувався факт декларування та сплати як позивачем так і його контрагентами сум податку на додану вартість за наслідками спірних фінансово-господарських операцій.

Крім того, суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим вважається, що дії платника, які мають результатами отримання податкової вигоди, є економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності, - достовірними.

Подання платником податковому органові усіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством з питань оподаткування, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковим органом не доведено, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Обов`язок довести обставини, що слугували підставою для збільшення контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків у зв`язку з відображенням у бухгалтерському обліку нереальних господарських операцій, покладено на такий орган, як це передбачено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України. У зв`язку з цим, при вирішенні в адміністративному суді спору податковим органом мають бути представлені суду докази необґрунтованого виникнення у платника податкової вигоди. Ці докази, як і докази, подані платником, підлягають дослідженню у судовому засіданні у їх сукупності та взаємозв`язку згідно з вимогами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також суд звернув увагу на наданий позивачем висновок судового експерта Віхляєва Олексія Костянтиновича, від 04.06.2020 року № 508/05/2020, що був проведений в рамках справи № 320/4161/20, який спростував всі твердження ревізорів викладені в акті податкової перевірки.

Надаючи оцінку тим доводам відповідача, що слугували підставою для висновку про нереальність спірних фінансово-господарських операцій, суд також керується принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України". Так, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Тобто, у податкових спорах недобросовісність платника податків має бути встановлена безумовними та недвозначними доказами.

Суд враховує також і те, що відповідно до частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під час розгляду справи відповідач не спростував обставини реального виконання спірних операцій, засвідчених поданими платником первинними документами, не скористався правами, наданими йому податковим законодавством, для безпосереднього з`ясування обставин, які б підтвердили або спростували висновки про неможливість виконання контрагентами позивача господарських операцій.

Відтак суд вважає, що висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентами є формальними та необ`єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як то передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов`язань та податкового кредиту.

З урахуванням викладеного, спираючись на наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що укладені між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ТОВ «НВП «ЕЛЕКТРОТЕРМ», TOB «МАКС- КОМПАНІ», BRITLINE TECHNICS LLP правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїми наслідками зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентом враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Отже, викладений в Акті перевірки висновки контролюючого органу про порушення позивачем положень Податкового кодексу України, є необґрунтованими.

За таких обставин, податкові повідомлення-рішення від 20.02.2020р. № , № , № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо заяви представника позивача з питань відшкодування сплати судових витрат та витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз вказаних норм дозволяє стверджувати, що підлягають розподілу лише витрати на правничу допомогу, які вже були понесені та які є деталізованими.

Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 по справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.

Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Згідно до ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст.1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Статтею 19 Закону №5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем подано: договір про надання професійної правничої допомоги від 18.02.2020;, акт про надання послуг від 08.05.2020, платіжні доручення № 2939 та № 2812 про оплату адвокатських послуг на загальну суму 50000,00 грн.

Зі змісту заяви про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а також доданих до заяви доказів, вбачається, що позивачем понесені витрати за консультацію (2 години); ознайомлення та вивчення наданих позивачем документів, підготовка скарги до ДПС України (24 години); погодження правової позиції (2 години); підготовка позовної заяви (16 годин); збір доказів; підготовка відповіді на відзив. Надані послуги оцінені сторонами договору на суму 50 000,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, зокрема, консультування з питань господарської діяльності, проведення зустрічей, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 50000 грн. є неспівмірною та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки послуги щодо ознайомлення з документами, проведення зустрічі з клієнтом, організація та надання допомоги клієнту в отриманні акту перевірки, податкових повідомлень-рішень, консультації з клієнтом, підготовка та подання адміністративного позову про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Слід, зауважити, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Отже, на переконання суду, наданий представником розрахунок витрат на правову допомогу, є необґрунтованим, неспівмірним із затраченим часом та обсягом наданих адвокатом послуг.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн.

Крім того, як передбачено частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертиз.

Згідно рахунку Експертно-дослідної служби України за проведення експертизи від 04.06.2020, платіжних доручень від 26.03.2020 № 8328 та від 01.04.2020 № 8344 позивачем були понесені витрати на оплату експертизи у сумі 37000,00 грн.

За подання позовної заяви до суду, позивачем відповідно до платіжних доручень від 08.05.2020 № 2802 та № 2801, сплачений судовий збір у загальній сумі 23122,00 грн.

Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на загальну суму 85122,00 грн., з них: 25000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 37000,00 грн. витрат по оплаті експертизи та 23122,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 лютого 2020 року № , № , № , що прийняті Головним управлінням ДПС у Київській області.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елекон ЛТД" () судові витрати в сумі 85122 (вісімдесят п`ять тисяч сто двадцять дві) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.