Справа № 140/2396/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2396/19 пров. № А/857/11232/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Шевчук С.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя - Волдінер Ф. А.), ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м.Луцьку 02 грудня 2019 року у справі №140/2396/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

06.08.2019 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-0301 від 17.07.2019 про стягнення податку на нерухоме майно у сумі 23 720,16 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 задоволено клопотання представника відповідача, замінено відповідача Головне управління ДФС у Волинській області (ідентифікаційний код 39400859) на правонаступника Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код 43143484).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Хмелівківської сільської ради від 02.02.2017 №13/5 встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості 0 відсотка мінімальної заробітної плати, тому нарахування позивачу грошового зобов`язання згідно зі спірним рішенням є протиправним. Суд першої інстанції вказав, якщо радою об`єднаної територіальної громади не прийнято нове рішення про встановлення місцевих податків та зборів, то платники земельного податку застосовують ставки, затверджені рішеннями відповідних сільських, селищних, міських рад, що об`єдналися в територіальну громаду. Суд першої інстанції зазначив, що відповідач при визначенні ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, протиправно застосував ставку податку, яка затверджена рішенням Зимнівської сільської ради від 31.01.2015 №37/12, з огляду на що податкове повідомлення-рішення № 0-0301 від 17.07.2019 є незаконним та підлягає скасуванню. Водночас, суд першої інстанції зазначив, що фізична особа - власник об`єктів нежитлової нерухомості, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може належати до сільськогосподарських товаровиробників у розумінні норм ПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що для нарахування податку на нерухоме майно контролюючим органом було взято ставки податку, що були встановлені останнім прийнятим рішенням Зимнівської сілької ради, зокрема №37/12 від 30.01.2015, а саме а саме 18,61 грн. за 1 кв.м. Скаржник вказує, що позивачка не являється фізичною особою-підприємцем та не займається виробництвом сільськогосподарської продукції та не здійснює операції з її постачання. Скаржник зазначає, що об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі одночасного існування двох умов, а саме: якщо це будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників та якщо ці будівлі, споруди призначені для використання сільськогосподарськими товаровиробниками безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Скаржник звертає увагу, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження статусу як сільськогосподарського товаровиробника, що б давало можливість застосування пільги з оподаткування згідно із абз. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України. Зазначає, що ОСОБА_1 не зверталася із письмовою заявою для проведення звірки даних щодо права на користування пільгою із сплати податку до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації), не подавала заяву про визначення платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому контролюючим органом сформовано і вручено податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 . Вважає, що з врахуванням вищенаведеного, оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам норм податкового законодавства.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що з аргументами апеляційної скарги не погоджується, вважає таку необґрунтованою та безпідставною.

Учасники справи в судове засіданні не з`явились, явки повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення статей 229 та 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ще п`ятьом особам (членам її сім`ї) на праві приватної спільної сумісної власності без виділення часток належить приміщення свинарника №6, А1, загальною площею 1529,1кв.м, розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

17.07.2019 Головним управління ДФС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення №13-0301, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік в сумі 23 720,16 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом (підпункт «б» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, Витягу про державну реєстрацію прав позивачу належить 1/6 частки нерухомого майна приміщення свинарника №6, яке перебуває у спільній сумісній власності, знаходиться в с. Хмелів Володимир-Волинського району.

Рішенням Хмелівківської сільської ради від 02.02.2017 №13/5 встановлено на території Хмелівківської сільської ради податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та затверджено Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з пунктом 5.2 якого ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб встановлюється в розмірі 0 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв метр бази оподаткування.

27.12.2017 Хмелівківська сільська рада, на території якої перебуває належна позивачу будівля (її частка), приєднана до Зимнівської об`єднаної територіальної громади.

Як вказано скаржником, для нарахування податку на нерухоме майно контролюючим органом взято ставки податку, що були встановлені рішенням Зимнівської сільської ради від 30.01.2015 №37/12. Крім того, після об`єднання територіальних громад Зимнівською сільською радою прийняте рішення від 22.06.2018 №26/23, яким встановлено, зокрема, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та зазначено, що дане рішення набирає чинності з 01.01.2019.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Рішення рад нормативно-правового характеру відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено пізніший строк введення цих рішень у дію.

Статтею 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 №1160-IV встановлено, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Згідно з пунктом 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Водночас пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 07.12.2017 №2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» встановлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги п.п.4.1.9 п.4.1 та п.4.5 ст.4, п.п.12.3.4 п.12.3, п.п.12.4.3 п.12.4 та п.12.5 ст.12 ПК України та Закону №1160.

Згідно з частиною 8 статті 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» від 05.02.2015 №157-VIII після припинення повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, їхніх виконавчих комітетів, сільського голови, який одноособово виконував функції виконавчого органу сільської ради територіальної громади, що увійшла до об`єднаної територіальної громади, видані ними нормативно-правові акти, невиконані акти індивідуальної дії зберігають чинність на відповідних територіях та для відповідних осіб. Сільська, селищна, міська рада, обрана об`єднаною територіальною громадою, її виконавчий комітет можуть вносити зміни, визнавати такими, що втратили чинність, або скасовувати акти відповідних органів місцевого самоврядування та посадових осіб, визначені в абзаці першому цієї частини.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що до 01.01.2019 на території Зимнівської ОТГ повинні застосовуватись ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які затверджені відповідними сільськими радами, що увійшли до складу ОТГ, а тому до прийняття відповідного рішення про встановлення місцевих податків та зборів обраною об`єднаною територіальною громадою при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке знаходиться на території Хмелівківської сільської ради, підлягають застосуванню ставки, встановлені рішенням Хмелівківської сільської ради Волинської області від 02 лютого 2017 року №13/5.

В свою чергу, рішення Зимнівської сільської ради від 30.01.2015 №37/12 (0,5 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року, за 1 кв.м) поширювалось на об`єкти нерухомого майна, що знаходились на території Зимнівської сільської ради, до якої Хмелівківську сільську раду приєднано лише 24 грудня 2017 року, а тому таке не може бути застосовано контролюючим органом при визначенні ставки податку для об`єкта нерухомого майна, належного позивачу, за 2018 рік.

Оскільки рішенням Хмелівківської сільської ради від 02 лютого 2017 року №13/5, яке було чинним на території Хмелівківської сільської ради та підлягало застосуванню при обчисленні податку за 2018 рік, встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості 0 відсотка мінімальної заробітної плати, контролюючим органом протиправно нараховано оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 23720,16 грн.

Щодо звільнення позивача від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як сільськогосподарського товаровиробника, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, вказаною нормою законодавець передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з прив`язкою до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю - сільськогосподарський товаровиробник, а також його зв`язку з фактом використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

В свою чергу, відповідно до статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» від 18.01.2001 №2238-III сільськогосподарський товаровиробник - це фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Коди продукції сільського господарства та пов`язані з цим послуги визначені розділом 1 секції А «Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства» Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №457.

Отже, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг (ФОП), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відповідно до Довідки Зимнівської сільської ради від 26.07.2019 №459 ОСОБА_1 станом на 01.01.2018 утримувала підсобне господарство: одну свиню, птицю та мала присадибну ділянку 1,00 га в т.ч. 0,25 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд, 0,75 га для ведення особистого селянського господарства.

Позивач вказує, що відповідно до копії Відомостей з Єдиного Державного реєстру, власник приміщення свинарника №6, є засновником сільськогосподарського приватного підприємства «Віра» із видами діяльності за КВЕД-2010: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.47 Розведення свійської птиці, однак суд апеляційної інстанції зауважує, що серед переліку засновників СГ ПП «Віра», ОСОБА_1 відсутня.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що вона є сільськогосподарським товаровиробником та використовує належне їй нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, (приміщення свинарника №6, А1, загальною площею 1529,1кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 ) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції, що позивач не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 24 лютого 2020 року у справі № 500/2407/18.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № 0-0301 від 17.07.2019, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі №140/2396/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 05.11.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України