Справа № 540/1876/20
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1876/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA 508290/2020/000001/2,

встановив:

ТОВ «РосКосметика» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Чорноморської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач, митний орган), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 13.02.2020 року № UA508290/2020/000001/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем скориговано митну вартість задекларованого ТОВ «РосКосметика» товару, визначену за основним методом за ціною контракту. Внаслідок чого, витрати позивача на оплату митних платежів були збільшені на суму 11857,33 грн. Підставою для коригування слугувало те, що подані декларантом документи не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Рахунки та контракт не містять оригінальних печаток, підпису продавця та складені різними особами. Проте, не конкретизовано про які саме печатки йде мова і якою статтею Митного кодексу України чи Інкотермс це передбачено. Відсутність рахунку-проформи не може бути підставою для коригування, оскільки декларантом подано інвойс рахунок-фактуру, що відповідає вимогам МК України. Щодо страхування товару, то митний орган не прийняв до уваги, що у поданій довідці про транспортні витрати зазначено, що вантаж не був застрахований, а тому і відомостей про зазначене позивач подати не міг. Підстава щодо відсутності заявки про перевезення, платіжних документів щодо оплати послуг перевізником-експедитором та відомостей про вартість перевезення є незаконною, оскільки подання заявки та вказаних платіжних документів не вимагається МК України, а на підтвердження вартості було надано товарно-транспортну накладну та довідку про транспортні витрати. На думку позивача, перелічені в оскаржуваному рішенні підстави для коригування митної вартості свідчать про його протиправність, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що декларантом до митного органу було подано митну декларацію для здійснення митного оформлення. За результатами перевірки правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України було визнано, що надані позивачем документи містили розбіжності та невідповідності. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Однак, додаткових документів подано не було, а надані разом із декларацією документи, не дали можливості остаточно упевнитись в достовірності визначеної декларантом митної вартості товару, у зв`язку з чим було застосовано наявну у Митниці інформацію щодо аналогічного (подібного) товару, митне оформлення якого вже здійснювалось. З урахуванням вищезазначеного відповідач зазначає, що оскаржуване рішення є обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

У відповіді на відзив, позивач окрім інформації наявної у позові додатково зазначив, що підстава для коригування - відсутність у рахунку фактурі банківських реквізитів продавця, яка зазначена у відзиві, відсутня в оскаржуваному рішенні та не передбачена ч. 2 ст. 53 МК України. Усі інші обґрунтування наявні у позовній заяві.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 23.12.2019 року ТОВ «Рос Косметика» уклало контракт № ІМ23-12-3 з компанією «ERNESTO VENTOS S.A.», відповідно до якого продавець зобов`язується на умовах зазначених в інвойсі (проформі-інвойсі) на кожну партію товару, продати, а покупець оплатити та прийняти "Товар".

Загальна сума контракту складає 500 000,00 Євро.

Відповідно до інвойсу, умови поставки EXW SANT JUST DESVERN SPAIN INCOTERMS 2020.

З метою митного оформлення товару 12.02.2020 року декларантом до Чорноморської митниці Держмитслужби було подано митну декларацію №UA508290/2020/000544, відповідно до якої імпортовано «косметичну сировину», зокрема товар №1 складний ефір карбонової кетонокислоти етиловий ефір ацетооцтової кислоти), не входить у список наркотичних, психотропних засобів та прекурсорів, використовується у якості косметичної сировини, спаковано у 1 пластикову бочку на палеті, митна вартість визначена за основним методом за ціною контракту.

Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення були подані наступні документи: пакувальні листи, рахунок-фактура (інвойс) Н30268, Н30283, автотранспортна накладна, декларації про походження товару, сертифікат з перевезення товару, документ, що підтвержує вартість перевезення, зовнішньоекономічний договір (контракт), договори про перевезення, інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів.

Також додатково було надіслано підтвердження заказу та експортні декларації.

При здійсненні перевірки вказаної митної декларації за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (далі - АСАУР) виявлено ризики, а саме, сформовано перелік попереджень щодо декларанта та обов`язкових митних процедур.

Декларанту було запропоновано надати додаткові документи: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про вартісні та якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Запропонованих митним органом документів подано не було про що був направлений відповідний лист, як вказано у відзиві.

Перевіривши подані декларантом документи, 13.02.2020 року відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості № UA508290/2020/000001/2 та оформив картку відмови № UA508290/2020/00004.

Вирішуючи питання про правомірність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, суд зазначає про наступне.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

При декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 встановлений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до вимог статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Тобто, відповідно до норм Митного кодексу України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують Митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, Митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Так, однією з підстав для здійснення відповідачем спірного коригування митної вартості стало встановлення тієї обставини, що в поданих декларантом документах містяться розбіжності, а саме: надані рахунки від 16.01.2020 року №Н30268 та від 17.01.2020 року №Н30283, контракт від 23.12.2019 року не містять оригінальних печаток та підпису продавця та складені різними особами.

Надаючи оцінку вказаному доводу митного органу, суд зазначає, що на контракті та інвойсах наявний відбиток однакової печатки іноземного контрактоутримувача, посилань на конкретну печатку яка є оригінальною та чим саме підтверджується невідповідність наявної оригінальній не зазначено.

Щодо підпису контракту та рахунків різними особами, суд вважає, що орган доходів і зборів, який здійснює процедури митного контролю, не може брати до уваги докази, одержані з порушенням закону. З огляду на те, що обов`язок спростування митної вартості, заявленої декларантом, лежить на органі доходів і зборів, цей орган може відмовитися взяти до уваги певний доказ з мотивів його недопустимості тільки тоді, коли вкаже, який саме закон передбачає порядок формування цього доказу, та доведе, що такий закон було порушено.

Отже, інвойси та зовнішньоекономічний договір (контракт), які засвідчені різними особами, є допустимим засобом доказування митної вартості, допоки орган доходів і зборів не доведе, що такий інвойс (рахунки) або контракт отримано із порушенням закону. Враховуючи наведене, вищевикладену підставу для коригування суд відхиляє як таку, що свідчить про ознаки підробки поданих декларантом інвойсів та контракту.

Відсутність рахунку-проформи при подачі митної декларації ніяким чином не впливає на числові значення митної вартості товару, та не може свідчити про її заниження. Крім того, декларантом подано рахунки-фактури (інвойси), що відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 53 МК України, за приписами якого до митного оформлення подається інвойс або рахунок-проформа. З огляду на викладене, суд вважає, що вказане не є підставою для коригування заявленої позивачем митної вартості.

Щодо відсутності відомостей про страхування товару, які передбачені п. 4.1.2 договору з перевізником експедитором, суд зазначає таке.

Поставка товару, відповідно до інвойсів здійснювалась на умовах EXW SANT JUST DESVERN SPAIN INCOTERMS 2020, які передбачають мінімальні зобов`язання з боку продавця, оскільки він повинен надати тільки товар в розпорядження покупця. Покупець повинен виконати всі зобов`язання по оформленню експорту та імпорту. Покупець повинен організувати перевезення і страхування.

Як встановлено судом, декларантом до митного оформлення було подано довідку про транспортні витрати від 31.01.2020 року № 31/01/20-4, згідно якої вантаж не був застрахований, тому позивач і не міг надати документів про страхування.

Відповідно до п. 7 ч. 10 ст. 58 МК України витрати на страхування включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Отже, декларантом було надано докази щодо відсутності витрат на страхування, тому коригування митної вартості у зв`язку із відсутністю документів щодо страхування у даному випадку є безпідставним.

З приводу відсутності заявки на перевезення та платіжного документа щодо оплати послуг перевізника-експедитора, передбачених пунктами 3.2 та 5.1 договору з перевізником-експедитором суд зазначає таке.

За приписами п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Декларантом при митному оформленні було надано договір К 17/09 від 17.09.2013 року на транспорно-експедиційне обслуговування при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні, пунктами 3.2 та 5.1 якого передбачено надання замовнику заявки та оплата послуг замовником протягом 7 банківських днів.

Проте, ненадання таких документів не може бути підставою для коригування та не спростовує митну вартість товару заявлену декларантом, оскільки на підтвердження витрат по транспортуванню надано довідку від перевізника-експедитора № 31/01/20-4 від 31.01.2020 року за змістом якої, вартість вантажно-розвантажувальних робіт склала 28399,70 грн, а транспортно-експедиційних послуг - 11402,15 грн, всього - 39801,85 грн.

Слід зазначити, що Митним кодексом України, не визначено види доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, зокрема не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів, а відтак, ненадання заявки та платіжного документа не може ставити під сумнів визначену декларантом митну вартість.

Зі змісту графи 33 оскаржуваного рішення встановлено, що "за результатами проведеної консультації, митну вартість товару № 1 скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу - МД від 24.12.2019 № UA 500110/2019/200945 на рівні 10,835 Євро/кг.

Проте, суд зазначає, що вказана графа оскаржуваного рішення не містить інформації - який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості таких товарів, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, відсутнє її коригування, не зазначені факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості тощо.

Крім того, в силу частини другої статті 55 МК України та наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору" - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі № 808/9123/15.

З приводу неподання усіх документів суд зазначає, що вимоги Митниці про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є неправомірними, а коригування митної вартості, заявленої товариством, на цій підставі - необґрунтованим, оскільки відповідно до положень ст. 53 МК України, декларант на вимогу Митниці надає всі наявні у нього документи, тому не надання додаткових документів, а саме: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про вартісні та якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, не породжує підстав для коригування заявленої вартості товару.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 820/231/16, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності наданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, виключно наявність яких могла бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому, витребовуючи перелік документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 р. у справі № 1.380.2019.000724.

Щодо відсутності банківських реквізитів продавця у рахунку-фактурі, про що додатково зазначає відповідач у відзиві, хоча така підстава в оскаржуваному рішенні відсутня, суд зазначає, що вказане не є підставою для коригування митної вартості товару, адже ніяким чином не може впливати на його ціну та визначення митних платежів.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позиція митного органу щодо непідтвердження цінової складової митної вартості у цій справі не доведена, у зв`язку із чим, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA508290/2020/000001/2 від 13.02.2020 р. підлягає скасуванню.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до положень статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 242 - 246 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чорноморської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA508290/2020/000001/2 від 13.02.2020 року.

Стягнути з Чорноморської митниці Держмитслужби (, м. Херсон, вул. Гоголя, 13) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" (, 54018, м. Миколаїв, пр. Богоявленський, буд. 47, кв. 3) судовий збір в сумі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 108020200