Справа № 120/6421/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

09 листопада 2020 р. Справа № 120/6421/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка Михайла Васильовича, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2020 року до суду через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії державного виконавця Жовмір Ю.П. щодо винесення постанов про стягнення з позивача судового збору у розмірі 420,40 грн. на користь Державної судової адміністрації України, витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника без наявності відповідної заяви стягувача та визначених законом виконавчих документів;

- визнати незаконною та скасувати постанову про виконавче провадження від 26.10.2020 року ВП № 63398952.

Після подання до суду позовної заяви позивачем також подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 36040/20) шляхом зупинення дії постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2020 року ВП № 63398952, винесену державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Подана заява мотивована тим, що на переконання позивача наразі існують очевидні ознаки протиправності оскаржуваного рішення та дій державного виконавця, позаяк виконавче провадження ВП № 63398952 відкрито не на підставі виконавчого документа: виконавчого листа чи наказу суду, як це встановлено п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", а отже за відсутності законних для цього підстав. Крім іншого заявник вказує на те, що такі дії державного виконавця завдали йому значної моральної та матеріальної шкоди, яка полягає у позбавленні його права користуватися своєю кредитною карткою, а відтак, за твердженням заявника, вжиття заходів до забезпечення позову має бути спрямоване в тому числі і на відновлення його власного життєзабезпечення.

Частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Тобто, забезпечення позову - це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Як уже наголошувалося судом, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто, прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року N 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При оцінці підстав для забезпечення позову у визначений заявником спосіб суд першочергово враховує те, що єдиною передумовою за якою заявник стверджує про порушення його прав, є посилання на п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України, за якою заявник вказує на очевидність ознак протиправності оскаржуваного рішення та дій державного виконавця.

Проте, зі змісту поданої заяви про забезпечення позову не вбачається достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки усі доводи заявника зводяться виключно до обґрунтувань негативних наслідків, які він зазнав після винесення оскаржуваної постанови по виконавчому провадженню від 26.10.2020 року ВП №63398952, не надаючи при цьому жодних доказів на підтвердження викладених обставин.

У поданій заяві про забезпечення позову заявник лише констатує наявність ряду постанов по виконавчому провадженню ВП № 63398952, однак не наводить достатніх аргументів, фактів того, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів, за захистом яких він планує звернутися, буде неможливим чи утрудненим в подальшому.

Що ж до посилання заявника як на підставу для забезпечення позову на п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України, то суд враховує, що така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності рішення. При цьому, суд звертає увагу, що встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи можливий предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Припущення заявника про можливе настання негативних наслідків для нього не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. В даному випадку доводи позивача про відсутність можливостей користуватися власними коштами (кредитною карткою) для забезпечення власних потреб, в тому числі і щодо придбання ліків, з підстав винесення оскаржуваної постанови державного виконавця від 26.10.2020 року ВП № 63398952, не підтверджені належними доказами.

Крім того, в даному випадку заявником не доведена співмірність між бажаним для нього заходом забезпечення позову та заявленими вимогами, оскільки за оскаржуваною постановою про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2020 року ВП № 63398952 стягується судовий збір у розмірі 420 грн., примусове виконання якого вочевидь не може призвести до тяжких чи непереборних для позивача наслідків, які б негативно могли вплинути на його життєзабезпечення. При цьому судом враховується, що за змістом ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Тобто, в цьому випадку відсутні підстави стверджувати, що позивач позбавлений можливості користуватися усіма своїми коштами чи майном, які не є предметом стягнення за виконавчим провадженням ВП № 63398952.

Відтак, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, та відсутні підстави вважати на даній стадії судового процесу, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2020 року ВП №63398952 є такою, що має очевидні ознаки протиправності, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150 - 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович