Справа № 640/14030/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Київ № 640/14030/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Територіального сервісного центру №8043 Регіонального

сервісного центру МВС в місті Києві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Територіального сервісного центру №8043 Регіонального сервісного центру МВС в місті Києві (далі - відповідач, Територіальний сервісний центр) та просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - мотоциклу Suzuki GSX R 600, двигун № НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 ;

- зобов`язати відповідача зареєструвати та видати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - мотоциклу Suzuki GSX R 600, двигун № НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у 2012 році придбав мотоцикл, отримав сертифікат відповідності від ТОВ «Рівнестандарт». Своєчасно зареєструвати транспортний засіб позивач не зміг через брак коштів, а окрім цього не планував використовувати мотоцикл, тому не поспішав його реєструвати, проте митні збори та інші податки сплатив.

Звернувшись до відповідача 22 травня 2020 року із заявою про реєстрацію транспортного засобу, позивач отримав відмову у зв`язку з тим, що з переліку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, виключено довідку-рахунок, як документ, що підтверджує правомірність транспортного засобу.

Посилаючись на пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2011 року №738 «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання» (далі - Постанова №738), відповідно до якого сертифікат відповідності на транспортний засіб видається визначеними Міністерством інфраструктури органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, серед яких є ТОВ «Рівнестандарт», позивач вважає відмову відповідача у реєстрації мотоцикла протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду та просить задовольнити адміністративний позов.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 липня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов, роз`яснено відповідачу, що відповідно до пункту 12 частини дев`ятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України позовні матеріали підлягають врученню суб`єкту владних повноважень безпосередньо у суді.

У визначений судом строк відзиву від відповідача не надійшло, при цьому ухвалу про відкриття провадження у даній справі направлено відповідачу поштовим зв`язком 13 липня 2020 року, проте поштовий конверт повернувся до суду не врученим із зазначенням «повертається за закінченням встановленого строку зберігання». Також ухвалу про відкриття провадження у справі направлено відповідача електронною поштою за адресою: .

За таких обставин, суд виходить з того, що відповідача належним чином повідомлено про відкриття провадження у даній справі та зазначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (частина друга статті 77, частина четверта статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач у позові, у 2012 році він придбав мотоцикл Suzuki GSX R 600, двигун № НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , та 03 лютого 2020 року отримав сертифікат відповідності UA.005.09034-20, виданий ТОВ «Рівнестандарт».

До Територіального сервісного центру №8043 позивач звернувся із заявою про реєстрацію транспортного засобу лише 22 травня 2020 року, проте листом відповідача від 23 травня 2020 року №31/26-136 отримав відмову у реєстрації з тих підстав, що пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року (далі - Порядок №1388), передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника ( для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Також пунктом 8 Порядку №1388 визначені документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. В даному пункті виключено довідку-рахунок, як документ, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу.

У зв`язку з наведеним позивачу рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на транспортний засіб для подальшої реєстрації мотоцикла.

Не погоджуючись з підставами відмови, вважаючи, що порядок реєстрації транспортних засобів, врегульовано й іншими нормативними актами, позивач звернувся до суду з позовом.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з того, що згідно частини першої статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року.

Пунктом 3 Порядку №1388 визначено, що державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів (крім транспортних засобів, визначених

абзацом другим пункту 12 цього Порядку) сервісними центрами МВС може проводитися через центри надання адміністративних послуг, утворені відповідно до Закону України "Про адміністративні послуги", на основі рішень, узгоджених між сервісними центрами МВС та органами, які прийняли рішення про утворення центрів надання адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 7 Порядку №1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі -

власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується

у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Кабінетом Міністрів України упродовж 2012-2019 років приймалися постанови про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів», якими також вносилися зміни до Порядку №1388, зокрема, до пункту 8, який на момент звернення позивача із заявою про реєстрацію транспортного засобу (станом на 22 травня 2020 року) викладено у наступній редакції: документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:

- договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;

- укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою;

- договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних

засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу;

- свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;

- рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном;

- рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність;

- копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

- довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

- акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу

та конкретного одержувача;

- митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

- договір фінансового лізингу;

- акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

- договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Таким чином, станом на день звернення позивача із заявою про реєстрацію транспортного засобу довідка-рахунок не є передбаченим пунктом 8 Порядку №1388 документом, який дає підстави для здійснення реєстрації транспортного засобу.

Разом з тим, таким документом серед іншого є копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Як вбачається з листа відповідача від 23 травня 2020 року, саме таке рішення суду рекомендовано отримати позивачу.

Позиваючись до суду, ОСОБА_1 зазначає, що серед інших документів подав сертифікат відповідності транспортного засобу UA.005.09034-20, виданий ТОВ «Рівнестандарт», яке віднесено до органів сертифікації, уповноважених на виконання робіт із затвердження типу та індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, їх частин та обладнання та органів сертифікації, призначених на виконання робіт з індивідуального затвердження колісних транспортних засобів відповідно до Порядку затвердження конструкцій транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого Міністерством інфраструктури України від 17 серпня 2012 року №521, проте відповідачем не було прийнято зазначений документ до уваги.

У цьому зв`язку суд зазначає, що зазначений документ, виданий 03 лютого 2020 року у м. Рівному, засвідчує, що транспортний засіб, зокрема мотоцикл Suzuki GSX R 600, двигун № НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , може бути зареєстрований і/або допущений до участі у дорожньому русі без виконання подальших процедур затвердження. Разом з тим, сертифікат відповідності транспортного засобу не є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів з огляду на положення пункту 8 Порядку №1388.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації мотоциклу, виходячи з обсягу поданих ним для реєстрації документів.

Відповідно до положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача щодо відмови позивачу у реєстрації транспортного засобу на предмет їх відповідності положенням частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, суд вважає, що Територіальний сервісний центр №8043 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними належними та достатніми доказами, у зв`язку з чим не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ураховуючи результати розгляду справи, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись вимогами статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального сервісного центру №8043 Регіонального сервісного центру МВС в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 .

Відповідач: Територіальний сервісний центр №8043 Регіонального сервісного центру МВС в місті Києві, адреса: 04073, м. Київ, проспект С. Бандери, 26-В, тел. .

Суддя В.І. Келеберда