Справа № 580/3743/20
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року справа № 580/3743/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09.09.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відновлення з 27.02.2020 нарахування житлово-комунальних послуг з урахуванням 50% пільг відповідно до ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

зобов`язати відповідача відновити позивачу з 27.02.2020 нарахування пільг та здійснити перерахунок плати за житлово-комунальні послуги, як учаснику війни, в розмірі 50% відповідно до ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Позов мотивовано тим, що відповідач протиправно позбавив позивача пільг на оплату житлово-комунальних послуг з тих підстав, що її сукупний дохід за останні 6 місяців перевищує величину доходу, який дає право на соціальну пільгу. Зазначає, що ця норма визнана неконституційною рішенням Конституційного суду України від 18.12.2018 №12-р/2018. Тому просила задовольнити позов.

Ухвалою суду від 14.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

29.10.2020 від відповідача суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити. Вказував, що позивач з 01.01.2020 втратила право на пільгу на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки розмір її сукупного середньомісячного доходу перевищує величину доходу, який дає право на соціальну пільгу.

Оскільки від сторін не надійшли суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням їх представників, з огляду на відсутність необхідності виклику та допиту свідків та призначення експертизи, суд вирішив справу розглянути без проведення судового засідання та їх виклику (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Відповідно до посвідчення від 04.02.2013 серії НОМЕР_1 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни.

09.07.2020 позивач подала відповідачу заяву (вх. №8361/28-5/01-9), в якій просила провести їй перерахунок та виплату пільг в розмірі 50% на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з 27.02.2020 відповідно до ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Листом 14.07.2020 №8361/28-5/01-9 позивача повідомлено, що позивач включена до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, за статусом «учасник війни». Зазначено, що згідно з інформацією Пенсійного фонду розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї позивача за попередні шість місяців перевищує величину доходу, який дає право на соціальну пільгу. Тому позивач втратила право на пільги на оплату житлово-комунальних послуг за статусом «учасник війни» з 01.01.2020.

Не погоджуючись із цим позивач звернулась в суд з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував таке.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначається Законом України від 22.10.1993 №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до пунктів 4, 5, 6, 18 ч.1 ст.14 Закон №3551-ХІІ учасникам війни надається:

50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю);

50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання;

50-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення;

абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Підпунктом 1 п.9 Розділу I Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" статтю 14 Закону №3551-XII доповнено частиною 6 такого змісту: «Установити, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII (справа про соціальний захист ветеранів війни та членів їхніх сімей) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема: підпункт 1 пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII; частину шосту статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначив, що встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність вказаного Закону, підриває довіру до держави (абз.2 п.5 рішення).

Конституційний Суд України вважає, що соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту (абз.3 п.5 рішення).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення встановлено, що визнані неконституційними положення законів України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII та Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України встановлено, що частина перша статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII застосуванню підлягатиме у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII.

Отже, положення пунктів 4-6, 18 ч.1 ст.14 Закону №3551-ХІІ без визначеного частиною 6 цієї норми обмеження підлягають застосуванню з 19.03.2019.

Тому суд дійшов висновку, що з 19.03.2019 позивач має право на вказані пільги, а викладена у листі від 14.07.2020 №8361/28-5/01-9 відмова не відповідає вимогам закону.

Дотримуючись меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що протиправними у спірних правовідносинах є саме дії відповідача щодо викладеної у вказаному листі відмови у наданні позивачу таких пільг.

Тому суд дійшов висновку визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у відновленні позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг, що передбачені ч.1 ст.14 Закону №3551-ХІІ.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Згідно з ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

На підставі абз.1 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Не втручаючись у дискреційні повноваження відповідача, для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 27.02.2020 нарахування пільг з оплати житлово-комунальних послуг та здійснити їх перерахунок, як учаснику війни, в розмірі 50% відповідно до ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд врахував, що ухвалою від 14.09.2020 відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі за наслідками вирішення спору.

Пунктом 3 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI) встановлено, що за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року розміром 2102 грн.

Отже, ставкою судового збору за подання цього позову є 840,80 грн.

На підставі ч.1 ст.9 Закону №3674-VI судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оскільки з огляду на обґрунтованість позовних вимог відповідно до ч.1 ст.139 КАС України судові витрати підлягають поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, зважаючи, що судовий збір позивачем не сплачений, суд дійшов висновку стягнути його з відповідача на користь Державного бюджету України на рахунок Черкаського окружного адміністративного суду в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо викладеної листом від 14.07.2020 №8361/28-5/01-9 відмови у відновленні ОСОБА_1 пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, як учаснику війни, передбаченими ч.1 ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради (18005, м.Черкаси, б-р Шевченка, буд.307; ) здійснити з 27.02.2020 нарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, як учаснику війни, передбаченими ч.1 ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та здійснити їх перерахунок з 27.02.2020.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (18005, м.Черкаси, б-р Шевченка, буд.307; ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів УК у м.Черкасах/Черкаси/22030101, код отримувача за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA4023002, код класифікації доходів бюджету 22030101) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного тексту судового рішення.

Суддя О.А. Рідзель