Справа № 953/16869/20
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2020 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Колесник С,А.,
за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,
19.10.2020 до Київського районного суду м. Харкова надійшов вказаний адміністративний позов ОСОБА_1 , відповідно до якого позивач просить: визнати незаконними дії поліцейського лейтенанта поліції 2 роти 1 батальйону УПП в Харківській області Багмут Руслана Юрійовича при складенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3244233 від 06.10.2020 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за яке на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3244233 від 06.10.2020, винесену поліцейським лейтенантом поліції 2 роти 1 батальйону УПП в Харківській області Багмут Русланом Юрійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень; закрити справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень; судові витрати, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи покласти на відповідачів у справі.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, зокрема, що 06.10.2020 поліцейським лейтенантом поліції 2-ої роти 1-ого батальйону УПП в Харківській області Багмутом Р.Ю. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3244233, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.
Вважає, що вищевказана постанова є незаконною, безпідставною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а зазначені у постанові обставини вчинення правопорушення не відповідають дійсності.
Так, 06.10.2020 ОСОБА_1 зупинив поліцейський та повідомив про те, що він нібито порушив пункт п.12.4 ПДР України, а саме, як зазначив поліцейський, керуючи автомобілем в селище Травневе нібито зі швидкістю 80 км. год. начебто перевищив встановлену межу швидкості руху в населеному пункті на 30 км., чим на думку поліцейського порушив п.12.4. ПДР - порушення швид. режиму в населених пунктах (дозвол. швид. не більше 50 км/год.)
Однак позивач не згоден з висновком відповідача 1 про наявність в його діях складу правопорушення, оскільки правила дорожнього руху ОСОБА_1 не порушував, а саме: не порушував пункт 12.4. ПДР України, не перевищував встановлену межу швидкості руху в населеному пункті, вимоги ПДР виконував, в тому числі здійснював рух виключно з дозволеною швидкістю руху.
В той же час відповідач 1 безпідставно звинуватив ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, грубо порушив процедуру та порядок розгляду справи та виніс незаконну постанову.
Так, під час розгляду справи у позивача не було з`ясовано згоден він з даним правопорушенням чи не згоден, оспорює він дії поліції чи ні, позивачу навіть не було надано можливості пояснити обставини справи, надати пояснення, заявити клопотання, пред`явлена постанова роз`яснена не була, позивачу не були роз`яснені його процесуальні права, які передбачені ст.ст. 59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Крім того співробітник поліції при винесенні постанови не навів жодних доказів, на яких ґрунтується його висновок про нібито вчинення позивачем адміністративного правопорушення, всупереч вимогам ст. 283 КУпАП жодних доказів до постанови також не було наданою, так само як і відсутні будь-які відомості про докази у постанові - так, у графі 7 постанови до постанови додаються взагалі нічого не зазначено, що свідчить про відсутність будь-яких доказів вчинення адміністративного правопорушення.
Між тим, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідає принципу верховенства права і містить ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.
Більше того відповідач 1 не встановив та не опитав жодних свідків даної події, в тому числі і тих осіб, які знаходилися в авто ОСОБА_1 в момент його зупинки і які зможуть підтвердити, що останній не порушував правила дорожнього руху.
При цьому в оскаржуваній постанові у графі «місце скоєння, суть і обставини правопорушення» зазначено, зокрема, що водій керуючи автомобілем в селище Травневе, нібито зі швидкістю 80 км. год. начебто перевищив встановлену межу швидкості руху в населеному пункті на 30 км. год. Зафіксовано приладом TRUCAM ТС 000709. Чим порушив п.12.4. ПДР - порушення швид. режиму в населених пунктах (дозвол. швид. не більше 50 км/год.)
В свою чергу, взагалі такого приладу як «TRUCAM ТС 000709», який зазначений поліцейським у постанові - не існує.
В Реєстрі затверджуваних типів ЗВТ внесений єдиний тип вимірювальної техніки - вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TRUCAM II.
Більше того, в оскаржуваній постанові в графі «місце розгляду справи» взагалі нічого не зазначено, тобто не зазначена назва населеного пункту, де розглядалась справа.
При цьому поліцейський зазначає в оскаржуваній постанові в графі « час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення», зокрема, щодо місця нібито вчинення правопорушення: «П. Травневе М 03 449 кілометр.
Проте незрозуміло, що таке «П. Травневе».
Відповідачем 1 були грубо порушені норми законодавства та основоположні законодавчі принципи, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об`єктивний та справедливий розгляд справи, а жодні суттєві обставини справи, які впливають на саму можливість притягнення до відповідальності в цілому, так і на визначення розміру стягнення Відповідачем 1 не були досліджені при прийнятті рішення про притягнення до відповідальності та не встановлено належними та допустимими доказами.
Відповідач, порушуючи принцип права на захист, проігнорувавши норми законодавства, позбавив ОСОБА_1 можливості скористатися його процесуальними правами, зокрема скористатися правовою допомогою адвоката, чим грубо порушив мої законні права та норми чинного законодавства України.
Відповідачем 1 всупереч вимогам чинного законодавства не було проведено дій щодо належного розгляду справи про адміністративне правопорушення, порушено порядок та процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, в тому числі не було складено протокол, було лише винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Водночас дана постанова не містить посилань на те, що поліцейським роз`яснені права, надано можливість скористатися юридичною допомогою, розглянуто клопотання, заслухані свідки.
На підставі викладеного, посилаючись на протиправність дій інспектора при винесенні оскаржуваної постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2020 справу передано для розгляду судді ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 22.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадженні в адміністративній справі.
05.11.2020 до суду з Управління патрульної поліції надійшов відзив само представника УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Назаренко-Хамаєвої О.В., відповідно до якого вона вважає позов безпідставним та необґрунтованим, тому повністю заперечує проти його задоволення та просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне.
Відповідач вказує, що 06.10.2020 у відношенні позивача відповідачем 1 було винесено постанову серії ЕАМ № 3244233 за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення ним п. 12.4 ПДР України а саме: водій керуючи транспортним засобом TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 рухався в населеному пункті зі швидкістю 80 км/год., перевищивши встановлене обмеження на 30 км/год.
Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruСАМ LTI 20/20 № ТС000709, про що зазначено у тексті оскаржуваної постанови, чим спростовується твердження позивача щодо не зазначення в постанові доказів фіксації вчиненого ним правопорушення.
Перевищення швидкості позивачем підтверджується даними з приладу TruСАМ № ТС000709, так на відеозаписі з вказаного приладу чітко видно номерний знак автомобіля під керуванням позивача та зафіксовано швидкість руху даного автомобіля, яка становила 80 км/год.
У фотокартці з вказаного приладу зазначені географічні координати, які підтверджують географічне розміщення селища Травневе Харківської області.
Щодо аргументу позивача з приводу зазначення в графі 7 пункту 5 оскаржуваної постанови в частині місця скоєння правопорушення « П.ТРАВНЕВЕ М-03 449 КІЛОМЕТР» зазначено, що замість букви «П» (поселок) повинно бути зазначено «С-ЩЕ» (селище), проте вказана технічна помилка не є підставою для скасування постанови, крім того у наступній графі 9 пункту 5 зазначено, що позивач керував саме в селищі Травневе.
Отже в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено доказами з приладу TruСАМ № ТС000709, відсутність яких виключала б склад наведеного адміністративного правопорушення.
Твердження позивача з приводу порушення відповідачем 1 права на захист та позбавлення можливості позивача скористатися його процесуальними правами є необгрунтованим. Позивачу було роз`яснено права за ст. ст. 268,289 КУпАП, факт чого останній підтвердив власним підписом у п.8 оскаржуваної постанови. Крім того вимоги ст.ст. 307, 308, 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України також зазначені на зворотній стороні бланку постанови, який позивач отримав на руки.
Жодних клопотань, пояснень до постанови не додається, якщо б вони надходили від позивача - то були б додані до постанови.
Виходячи з зазначеного, розгляд справи та винесення постанови було здійснено відповідно до вимог ст.ст. 268, 276 - 279, 280, 283, 285 КУпАП, порушень чинного законодавства допущено не було.
Щодо законності використання TruСАМ зазначає наступне:
У зв`язку з позитивним результатом державних приймальних випробувань, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було затверджено тип вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «LТІ 20/20 ТruСАМ» та зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 № 1362 тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LТІ 20/20 ТruСАМ», зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12 був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.
Наслідком виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки, із Державного реєстру є заборона на їх серійне виробництво на території України, або їх ввезення на територію України партіями.
Засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх із Державного реєстру, дозволяється застосовувати у подальшому за умовою позитивних результатів їх повірки.
Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.
ТruСАМ на законних підставах було ввезено в Україну, введено в експлуатацію та зареєстровано в Державному реєстрі, жодних заборон, обмежень в його експлуатації не передбачається. Оскільки, прилад ТruСАМ було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатації не обмежена нормами чинного законодавства.
Для всіх законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, згідно наказу Мінекономрозвитку від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочні інтервали. В тому числі це стосується вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних, до яких відноситься вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «ТruСАМ LTI 20/20». Міжповірочний інтервал для нього становить 1 рік.
Крім того, у відповіді Мінекономрозвитку ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») від 01.10.2019 за № 22-38/49 зазначено, що лазерний вимірювач ТruСАМ відноситься доручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач ТruСАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.
Щодо вимоги позивача про визнання незаконними дій відповідача 1 по винесенню у відношенні нього оскаржуваної постанови за порушення, передбачене ч. 1 cm. 122 КУпЛП зазначаю, що ці дії охоплюються вимогами про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки відносяться до процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому окремому розгляду не підлягають.
Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, в результаті чого у відношенні нього було винесено постанову серії ЕАМ № 3244233, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, представник УПП вважає, що правові підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності (а.с.26-31).
Згідно ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій просить провести судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.53).
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить розписка про вручення повідомлення про виклик до суду (а.с.21-24).
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого Згідно положень ст..289 КУпАП в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Враховуючи викладене, положення ст.286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом щодо оскарження постанови від 06.10.2020 не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки позов до суду надійшов 19.10.2020 засобами поштового зв`язку, датою відправлення на поштовому конверті зазначено 16.10.2020.
Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).
Згідно приписів ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
Судом встановлено, що постановою поліцейського лейтенанта поліції 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Харківськй області Багмут Руслана Юрійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3244233 від 06.10.2020 на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с.10, 32).
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 06.10.2020 11:11:09, п.Травневе М03 449 кілометр, водій керуючи автомобілем в селище Травневе зі швидкістю 80 км.год. перевищив встановлену межу швидкості руху в населеному пункті на 30 км.год. Зафіксовано приладом TruCAM № ТС 000709, чим порушив п.12.4 ПДР Порушення швид.режиму. в населених пунктах (дозвол.швид.не більше 50 км/год.)
Стаття, частина статті КУпАП: ст..122 ч.1.
Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу: накласти штраф 255 грн.
Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (частина 1 статті 2 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положення п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Єдиний порядок дорожнього руху на території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Наведеною нормою передбачено, що відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП настає у разі перевищення водієм встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП відбулося через порушення, за висновком відповідача, п.12.4 ПДР України, оскільки позивач, керуючи транспортним засобом TOYOTA RAV4 д/н НОМЕР_1 , у с.Травневе, рухався зі швидкістю 80 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год.
Згідно вимог п. б п.12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7.
Відповідно до п. 12.4. ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Отже, у разі перевищення водієм у населеному пункті швидкості руху транспортного засобу, передбаченої п. 12.4. ПДР, більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, настає відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу наведеної норми слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
Перевіряючи обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд зазначає наступне.
Оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3244233 від 06.10.2020 містить посилання на те, що швидкість руху позивача вимірювалась за допомогою вимірювача швидкості руху TruCAM № ТС 000709.
У відповідності до ст. 31 Закону України Про Національну поліцію полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Як зазначено в оскаржуваній постанові, порушення визначеного п.12.4 ПДР обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCAM № ТС 000709. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.
Прилад володіє додатковою функцією фото-, відео, але не є автоматичним засобом фото-, кінозйомки у розумінні статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Прилад працює у неавтоматичному режимі.
При вимірюванні швидкості прилад TruCam, зокрема, може знаходитись в руках поліцейського, що допускається інструкцією з експлуатації приладу та самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання).
Пунктом 9 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», в якості поліцейського превентивного заходу, дозволено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Отже, використання приладів TruCam поліцейськими у службовій діяльності належить до повноважень поліцейських визначених Законом України «Про Національну поліцію».
Крім того, у відповіді Мінекономрозвитку ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») від 01.10.2019 за № 22-38/49 зазначено, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (а.с.44-45).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що використання приладів TruCam в ручному, режимі є правомірним.
Досліджений у судовому засіданні диск з наявними відео матеріалами з приладу TruCAM LTI 20/20 № ТС 000709 підтвердив, що автомобіль TOYOTA д/н НОМЕР_1 у с.Травневе, рухався зі швидкістю 80 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год.
Даний факт також підтверджується наданими фотоматеріалами (а.с.33, 35, 36)
Однак, в ході розгляду справи не знайшли своє підтвердження доводи представника відповідача про те, що інспектор поліції під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови дотримався вимог чинного законодавства стосовно порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Так, Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Відповідно до розділу ІІІ Інструкції, поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.
Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Наданий суду диск містить лише відео файл з приладу TruCAM LTI 20/20 № ТС 000709, на якому зафіксовано рух автомобіля, а відеоматеріалів, на яких було б відтворено момент розгляду справи зафіксовано не було (а.с.34).
Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що позивача було ознайомлено з його правами, оскільки його підпис міститься в п.8 Постанови, бо постанову ОСОБА_1 було вручено вже за результатами розгляду справи, а роз`яснення прав особі, яка притягується до адміністративної відповідальності має відбуватись на початку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
У зв`язку з викладеним, суд вважає, що відповідачем не доведено, що постанову було прийнято у спосіб, що визначено законами України.
З приводу доводів позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу суд зазначає наступне.
У Рішенні Конституційним судом України 26.05.2015р. по справі №5-рп/2015 (п. 2.3) зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу (у редакції Закону №767-VII від 23.02.2014) визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення… Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності
Таким чином, КСУ зазначив, що перелік адміністративних правопорушень, які підлягають розгляду у скороченому провадженні (тобто фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення) є вичерпним і може бути змінений лише законом, зокрема, такий перелік порушень передбачений ч. 1 та ч. 2 ст. 258 Кодексу (у редакції Законами № 767-VII від 23.02.2014)
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.15р. № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII), протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, навіть якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа не складає протокол про адміністративне правопорушення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Таким чином, згідно з положеннями ч.ч. 2,3,4,5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, справи за ч.1 ст.122 КУпАП відносно позивача.
Рішення КСУ 26.05.2015р. по справі №5-рп/2015 приймалось до внесення змін до ч. 2 ст. 258 КУпАП в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII, а тому на ці випадки не поширюються.

У зв`язку з цим, відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення, тому ці обставини не є самостійними підставами для скасування постанови.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Досліджуючи надані представником відповідача докази, судом встановлено, що вони не підтвердили наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Однак, відповідно до ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

Вимога позивача про визнання незаконними дії поліцейського лейтенанта поліції 2 роти 1 батальйону УПП в Харківській області Багмут Руслана Юрійовича при складенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3244233 від 06.10.2020 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за яке на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень задоволенню не підлягає, змістом статті 286 КАС України не передбачено право суду визнавати дії суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності неправомірними.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Відповідно до ч.1,2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката

Частиною 1,7 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи правову позицію, викладену 18 березня 2020 року в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17, у зв`язку з задоволенням позову, з УПП в Харківській області ДПП слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 420,40 грн. На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 4, 5 9, 19, 20, 31, 73, 77, 134, 139, 242, 249, 286 КАС України, ст.7, 9, 121, 222, 247, 251, 252, 258, 268, 280 КУпАП, ст..23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову поліцейського лейтенанта поліції 2 роти 1 батальйону УПП в Харківській області Багмут Руслана Юрійовича серія ЕАМ №3244233 від 06.10.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними дії поліцейського лейтенанта поліції 2 роти 1 батальйону УПП в Харківській області Багмут Руслана Юрійовича при складенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3244233 від 06.10.2020 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за яке на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень відмовити.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Другого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Поліцейський лейтенант поліції 2 роти 1 батальйону УПП в Харківській області Багмут Руслан Юрійович, місцезнаходження: 61033, м.Харків, вул..Шевченка, 315-А.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 61033, м.Харків, вул..Шевченка, 315-А.

Повне судове рішення складено 05.11.2020.

Суддя Колесник С.А.