Справа № 520/550/20
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 р.Справа № 520/550/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 19.06.20 року по справі № 520/550/20

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 6 від 25.09.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 195258,08 грн., з яких: 130172,05 грн. сума за податковим зобов`язанням, 65086,03 грн. сума за штрафними санкціями;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 6 від 25.09.2019 року - збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "військовий збір" у сумі 13559,60 грн., з яких 10847,68 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 2711,92 грн. - сума за штрафними санкціями;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 6 від 25.09.2019 року - збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) у сумі 241093,75 грн., з яких 192875,00 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 48218,75 грн. - сума за штрафними санкціями;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 6 від 25.09.2019 року - про попередження про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування у строк, визначений п. 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України та згідно зі статтею 120-1 Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 96437,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими, оскільки судження податкового органу про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, ПДВ та військового збору позивачем спростовується тим, що всі витрати, які були задекларовані позивачем, підтверджуються наявними первинним документами, безпосередньо мають зв`язок з отриманням позивачем доходу, та були задекларовані згідно вимог чинного законодавства. Також, позивач не погоджується з висновками акту перевірки в частині встановлення середньої націнки - 20% на реалізований товар та зменшення на вказану суму загальної суми задекларованого доходу, оскільки положеннями чинного законодавства не надано право податковому органу виводити націнку розрахунковим методом та, відповідно, втручатися у підприємницьку діяльність ФОП.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 вказаний позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № 6 від 25.09.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 195 258,08 грн., з яких: 130 172,05 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 65086,03 грн. - сума за штрафними санкціями. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № 6 від 25.09.2019 року збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "військовий збір" у сумі 13 559,60 грн., з яких 10847,68 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 2711,92 грн. - сума за штрафними санкціями. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № 6 від 25.09.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) у сумі 241093,75 грн., з яких 192 875,00 грн. - сума за податковим зобов`язанням, 48218,75 грн. - сума за штрафними санкціями. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № 6 від 25.09.2019 року про застосування штраф у розмірі 96437,50 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції залишились поза увагою доводи Головного управління ДПС у Харківській області про те, що відповідач, виконуючи функцію податкового контролю, яка визначена у ст.61-62 ПК України, керуючись правами, передбаченими п.20.1.43 п.20.1 ст.20 ПК України, з метою контролю за правильністю нарахування, повнотою і своєчасністю сплати податків і зборів ФОП ОСОБА_1 , здійснив аналіз придбаного і реалізованого товару, за результатами якого встановлена середня націнка на реалізовані позивачем ТМЦ, яка була покладена в основу розрахунку витрат позивача за результатами перевірки. За результатами проведеного ГУ ДПС у Харківській області аналізу, з урахуванням первинних документів, наданих позивачем, встановлено завищення задекларованих платником податків витрат, що в свою чергу призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу та неповноту сплати податку на доходи з фізичних осіб, військового збору та податку на додану вартість. З огляду на наведене, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що доводи відповідача про заниження розміру оподатковуваного доходу, який базується на розрахунку вартості ТМЦ, збільшених на середню торгівельну націнку 20%, самостійно визначену контролюючим органом, є неправомірними. Крім того, рішення суду містить висновок, що факт відсутності ТМЦ, факт залишків ТМЦ та їх списання, можливо встановити тільки на підставі акту інвентаризації ТМЦ, якого, у свою чергу, складено не було, оскільки запит щодо проведення інвентаризації лише ФОП ОСОБА_1 отримала 28.08.2019, а перевірка проводилась в період з 05.08.2019 по 16.08.2019, акт перевірки складений 23.08.2019, тобто після проведення перевірки та встановлення порушень. ГУ ДПС у Харківській області не погоджується з вказаним висновком та зазначає, що під час проведення перевірки 08.08.2019, керуючись пп.20.1.9 п.20.1 ст.20 ПК України, відповідачем на адресу позивача був направлений лист від 08.08.2019 №19835/ФОП/20-40-13-06-16 щодо проведення інвентаризації ТМЦ, у тому числі зняття залишків ТМЦ, у присутності головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Харківській області ОСОБА_2 . Вказаний лист був направлений позивачу 08.08.2019 поштою з повідомленням про вручення №808 та був отриманий особисто позивачем лише 29.08.2019. Отже, на думку апелянта, позивачем не було виконано свій обов`язок щодо добросовісного отримання кореспонденції, внаслідок чого висновок суду першої інстанції, що відповідачем до суду не надано доказів недобросовісності позивача як платника податків, є безпідставним.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована як фізична особа - підприємець з 2001 року, перебуває на податковому обліку як платник податків на загальній системі оподаткування, є платником податку на додану вартість.

Згідно матеріалів справи, на час спірних правовідносин, позивач здійснювала діяльність з оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у т.ч.: рибою, ракоподібними і молюсками.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка платника податків ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік.

За результатами документальної планової виїзної перевірки складено акт від 23.08.2019 року №2896/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 , у висновках якого встановлено порушення вимог: п. 177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4, п.п. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 ПК України, а саме: заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 130172,05 грн., у т.ч. за 2016 р. у сумі 39245,10 грн., за 2017 р. у сумі 34759,68 грн., за 2018 р. у сумі 56167,27 грн.; п.п. 1.2, 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX підрозділу 10 розділу XX ПК України, а саме: заниження податкових зобов`язань зі сплати військового збору на загальну суму 10847,68 грн., у т.ч. 2016 р. 3270,43 грн., 2017 р. 2896,64 грн. та 2018 р. 4680,61 грн.; абз.1 п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме: заниження єдиного внеску фізичної особи-підприємця від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 159099,18 грн., в т.ч. за 2016 р. 47966,24 грн., за 2017 р. 42484,06 грн. та за 2018 р. 68648,88 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 (г) ст. 198 ПК України встановлено заниження на загальну суму ПДВ 192875,00 грн.; п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України, а саме не реєстрація у 2018 році податкових накладних на загальну суму ПДВ 192875 грн.; п. 120 - 1.1 ст. 120 - 1 ПК України, встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у сумі ПДВ 5559,85 грн.

Тобто, заниження платником податків, відповідно до акту №№2896/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 23.08.2019 року податкових зобов`язань відбулося, на думку відповідача, через завищення платником податків суми фактичних витрат за товар, де витрати безпосередньо не пов`язані з отриманням доходу.

На вказаний акт позивачем до ДПС України подано заперечення від 10.10.2020 року.

Листом ДПС України від 13.12.2019 року №12944/6/99-00-08-05-04 позивача повідомлено про те, що висновки акту документальної планової виїзної перевірки №2869/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 23.08.2019 року - залишені без змін, а скарга - без задоволення.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, ГУ ДПС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № 6 від 25.09.2019 року, яким збільшено суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 195 258,08 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 130 172,05 грн., за штрафними санкціями - 65 086,03 грн.;

- № 6 від 25.09.2019 року, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 13 559,60 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 10 847,68 грн. та за штрафними санкціями - 2 711,92 грн.;

- № 6 від 25.09.2019 року, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) в розмірі 241093,75 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 192875,00 грн. та за штрафними санкціями - 48218,75 грн.;

- № 6 від 25.09.2019 року, яким застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 96437,50 грн., з попередженням про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування у строк визначений п. 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України та згідно зі статтею 120-1 ПК України.

Позивачем в адміністративному порядку оскаржені вищевказані податкові повідомлення-рішення, проте рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 13.12.2019 року №12944/6/99-00-08-05-04 - у задоволенні скарги, в частині визнання протиправними податкових повідомлень-рішень та їх скасування - відмовлено.

Позивач не погодився із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями та висновками контролюючого органу, звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Перевіряючи обґрунтованість висновків ГУ ДФС у Харківській області, викладених в акті перевірки від 05.06.2018 року №2268/2040-14-02-08/34633789, колегія суддів зазначає наступне.

Спірним питанням в межах даної справи є правомірність встановлення контролюючим органом факту завищення позивачем складу витрат у періоді з 2016 року по 2018 рік за наслідками здійснення аналізу середньої націнки на реалізований ФОП ОСОБА_1 у цей період товар.

Вимоги відповідача щодо сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб, військового збору, ПДВ, нарахування суми штрафу за не складення та/або не реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування за 2018 рік у строк, визначений ПК України, та за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям платникам ПДВ, є похідними за своєю суттю, оскільки безпосередньо пов`язані із нарахуванням фіскальними органами оподатковуваного доходу позивача як об`єкту оподаткування військовим збором та ПДВ.

Приписами пункту 177.1 статті 177 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема: 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; 177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Отже, положення статті 177 ПК України вказують на те, що необхідною умовою для віднесення витрат, понесених платником податку на придбання товарів (послуг), до складу витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, є безпосередній зв`язок з отриманням доходу. Фізична особа - підприємець до складу витрат має право включати документально підтверджені витрати господарської діяльності, пов`язані з отриманням такого доходу.

Однак, норма статті 177 ПК України жодним чином не вказує на вплив приросту вартості залишків ТМЦ в цінах їх реалізації на чистий дохід як об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного суду від 19.03.2019 року №813/5073/17.

Так, згідно з наданими до контролюючого органу деклараціями про майновий стан і доходи позивачем була задекларована сума витрат у розмірі 10211827,89 грн. (у тому числі: за 2016 р. - 2782350,40 грн., за 2017 року - 3545185,14 грн., за 2018 року - 3884292,35 гривень).

Значна частина задекларованих позивачем витрат у загальному розмірі 9398482,85 грн. (без ПДВ) складається з вартості придбаних ТМЦ (риба, рибні продукти та інші продукти харчування), в тому числі: за 2016р. - 2571 604,04 грн. (без ПДВ), за 2017р.- 3 245 737,45 грн. (без ПДВ), за 2018р. - 3581 141,36 грн. (без ПДВ).

Під час перевірки відповідачем шляхом співставлення наданих платником податків ФОП ОСОБА_1 до перевірки документів (видаткові накладні, податкові накладні на придбання та продаж товару, дані ЄРПН, банківські виписки, тощо) щодо реалізації та придбання ТМЦ, встановлено середню націнку на реалізовані ТМЦ, яка склала 20 відсотків.

На думку відповідача, обсяг реалізованих ТМЦ за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік згідно з первинними документами склав - 10 410 365,72 грн. (без ПДВ), без націнки обсяг реалізації - 8675 304,77 грн. (10410 365,72 грн. - 20% націнки - 8675 304,77 гривень).

З огляду на вищевикладене, залишки ТМЦ станом на 31.12.2018 року повинні складати 1113 658,45 грн. без ПДВ (9788 963,22 грн. - 8 675 304,77 грн. - 1113658,45 гривень).

Відповідно до письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 (вх. ТУ ДФС у Харківській області від 05.08.2019р. № 98947/ФОП) залишки ТМЦ станом на 31.12.2018 р. складають 149285,73 грн., без ПДВ (1 113 658,45 грн. - 149 285,73 грн. = 964 372,72 гривень).

Відтак, на думку відповідача, протягом перевіряємого періоду витрати позивача на придбання ТМЦ склали 9348482,85 грн., витрати на придбання ТМЦ за даними перевірки - 8675304,77 гривень.

З метою здійснення господарської діяльності позивачем укладені договори на постачання товарів з ПП Гал-Євро-Контракт, ПП ВОМОНД, ТОВ КАПСУЛАР, ТОВ СІЛЬВЕР ФУД, КП Продтовари, ТОВ Арриба Трейд, ТОВ ІНТЕРПРОДСЕРВІС, ТОВ С.Е.Б. БЛЮ ДРІНК (т.2-3).

Надання послуг з постачання товарів підтверджено видатковими накладними та оплата підтверджується банківськими виписками (довідками).

Судом встановлено, що дохід позивача від реалізації товарів, який надходив протягом 2016- 2018 років відображався позивачем у Книзі обліку доходів і витрат за підсумками дня, в якому отримано дохід, у відповідності до п.5 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, що підтверджено наданою її копією до матеріалів справи.

Витрати, також, відображалися позивачем у Книзі обліку доходів і витрат у відповідності до вимог чинного законодавства, під отримання відповідного доходу, що підтверджується видатковими накладними, банківськими виписками.

Витрати, внесені до Книги обліку доходів і витрат, є безпосередньо пов`язаними з отриманням доходу, відображені у звітності позивача.

Слід зазначити, що перевіряючою особою контролюючого органу, при перевірці правильності визначення доходу від реалізації товару за період з 01.01.2016 рік по 31.12.2018 рік проведено співставлення даних, зазначених в податкових деклараціях про майновий стан і доходи з наданих первинних документів обліку (договори, банківські виписки), порушень не встановлено.

Наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1025, який діяв до 18.10.2013 року, було затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, в якій фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування вели залишок товарних запасів, а саме заповнювали гр.2 Залишок товарних запасів, матеріалів, сировини на початок звітного періоду та гр.11 Залишок товарних запасів, матеріалів, сировини на кінець звітного періоду.

Натомість, формою Книги обліку доходів і витрат та порядком її ведення, які затверджені наказом Міндоходів від 16.09.2013 року №481, що набрав чинності з 18.10.2013 р., не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п.5 Порядку, записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід. У графі 6 сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг) Книги відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня (п.6 Порядку).

З огляду на це, обов`язок ведення залишку товарних запасів у підприємців на загальній системі оподаткування взагалі відсутній, відомості щодо такого обліку не є обліковими документами та не підлягають відображенню у податковій звітності фізичної особи підприємця. Тому будь-які відомості щодо залишку товарних запасів для податкового обліку позивача до уваги не беруться та не можуть свідчити про обставини господарської діяльності для визначення об`єктів оподаткування.

Слід зазначити, що актом №2896/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 23.08.2019 року не встановлено порушень щодо обліку доходів та витрат у книзі обліку доходів та витрат (п.2 Акту).

Також, при проведенні перевірки контролюючим органом не встановлено будь-яких фактів, які б підтверджували невикористання позивачем відповідних товарів у господарській діяльності (реалізації) у відповідних податкових періодах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт перевірки не містить належних і обґрунтованих нормами податкового законодавства доводів про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у 2016 - 2018 роках, оскільки акт перевірки не містить систематизованого викладу фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, а його зміст полягає у самостійному математичному розрахунку витрат позивача, який не ґрунтується на відомостях первинних документів платника податків.

В ході перевірки встановлено середню націнку - 20 % шляхом співставлення наданих платником податків ФОП ОСОБА_1 до перевірки документів (видаткові накладні, податкові накладні на придбання та продаж товару, дані ЄРПН, банківські виписки, тощо) щодо реалізації та придбання ТМЦ. Відповідачем, не зважаючи на пояснення ФОП ОСОБА_1 щодо середньої націнки на товар - 10-12%, вибірково, взято податкові накладні (т.1 а.с.25) для аналізу та встановлення середньої націнки у розмірі 20%.

Згідно п.12 ч.1 ст.1 Закону України "Про ціни і ціноутворення" - торговельна надбавка (націнка) - сума витрат суб`єкта господарювання, що пов`язані з обігом товару та здійснюються в процесі його продажу (реалізації) у роздрібній торгівлі, та прибутку. Гранична торговельна надбавка (націнка) є її максимально допустимим рівнем, який повинен враховуватися суб`єктом господарювання під час реалізації товару в роздрібній торгівлі.

Приписи Закону України Про ціни та ціноутворення (статті 10-12) передбачають, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни, які встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що висновок відповідача про заниження розміру оподатковуваного доходу, який базується на розрахунку вартості ТМЦ, збільшених на середню торгівельну націнку - 20 %, самостійно визначену контролюючим органом, є неправомірним, оскільки положення чинного законодавства не передбачають застосування ФОПом певної торгівельної націнки при визначенні суми доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності. Ні в акті перевірки, ні під час судового розгляду справи контролюючим органом не надавались пояснення з приводу того, на підставі яких саме нормативних документів ним було визначено націнку у розмірі 20%.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 31.01.2020 року №520/10776/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідач у акті перевірки зазначає, що ним встановлено факт відсутності в залишках ТМЦ суми у розмірі 964372,72 грн., без урахування ПДВ, що свідчить про порушення п.198.ст.198 ПК України.

Згідно ст. 5 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року № 879 - Інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт відсутності ТМЦ, факт залишків ТМЦ та їх списання, можливо встановити тільки на підставі акту інвентаризації ТМЦ, якого, у свою чергу, складено не було, оскільки згідно пояснень позивача та листа від 12.09.2019 року (т.4 а.с.75) - ФОП ОСОБА_1 отримала запит щодо проведення інвентаризації лише 28.08.2019 року, а перевірка проводилась в період з 05.08.2019 року по 16.08.2019 року, акт перевірки складений 23.08.2019 року, тобто після проведення перевірки та встановлення порушень, на думку відповідача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем безпідставно нараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 130172,05 грн., і тому, як наслідок встановлено: заниження податкових зобов`язань зі сплати військового збору на загальну суму 10847,68 грн., заниження єдиного внеску фізичної особи-підприємця від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 159099,18 грн., встановлено заниження ПДВ на загальну суму 192875,00 грн.; встановлено порушення п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України, а саме не реєстрація у 2018 році податкових накладних на загальну суму ПДВ 192875 грн.; п. 120 - 1.1 ст. 120 - 1 ПК України, встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у сумі ПДВ 5559,85 грн.

Відповідно до ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку податку на прибуток не встановлюють особливих вимог до первинних документів і облікових регістрів, що повинні використовуватися при обчисленні даного податку, тому відповідними документами податкового обліку вважаються бухгалтерські документи і регістри обліку, складені належним чином.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, податковий орган не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду доказів, які свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків.

Крім того, контролюючим органом не наведено будь-яких фактів, які б могли підтвердити, що позивач дійсно не реалізував всі товари, вартість яких була задекларована в якості витрат та внесена до даних Книги обліку доходів та витрат. ФОП ОСОБА_1 документально підтвердила понесені ним витрати на придбання ТМЦ за перевіряємий період 2016-2018 роки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що встановлені відповідачем порушення п. 177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4, п.п. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 ПК України, а саме: заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 130172,05 грн., у т.ч. за 2016 р. у сумі 39245,10 грн., за 2017 р. у сумі 34759,68 грн., за 2018 р. у сумі 56167,27 грн.; п.п. 1.2, 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX підрозділу 10 розділу XX ПК України, а саме: заниження податкових зобов`язань зі сплати військового збору на загальну суму 10847,68 грн., у т.ч. 2016 р. 3270,43 грн., 2017 р. 2896,64 грн. та 2018 р. 4680,61 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 (г) ст. 198 ПК України - заниження на загальну суму ПДВ 192875,00 грн.; п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України, а саме не реєстрація у 2018 році податкових накладних на загальну суму ПДВ 192875 грн.; п. 120 - 1.1 ст. 120 - 1 ПК України, - порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у сумі ПДВ 5559,85 грн. - не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Крім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року №520/13567/19 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2019р. №Ф6 у сумі 159099,18 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення №6 від 25.09.2019р. про застосування штрафних санкцій у сумі 29751,57 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Рішення набрало законної сили 15.06.2020 року відповідно до постанови Другого апеляційного адміністративного суду.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, оскаржувані податкові повідомлення - рішення № 6 від 25.09.2019 року, № 6 від 25.09.2019 року, № 6 від 25.09.2019 року, № 6 від 25.09.2019 року не відповідають положенням ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 6 від 25.09.2019 року, №6 від 25.09.2019 року, № 6 від 25.09.2019 року, № 6 від 25.09.2019 року є необґрунтованими, через що позовні вимоги про скасування податкових повідомлень - рішень підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року по справі № 520/550/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 06.11.2020 року