Справа № 280/4264/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2020 року Справа № 280/4264/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), 8 прикордонного загону ( ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
26.06.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника - адвоката Амельченко Дем`яна Дем`яновича, до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач 1), в якій позивач просив суд:

визнати протиправною дію відповідача щодо зазначення у наказі начальника 8 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.06.2020 №430-ОС підставу звільнення позивача з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 (під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

визнати підставу звільнення позивача з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 (під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» невірною;

зобов`язати відповідача змінити підставу звільнення позивача з пункту «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 (під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - вказавши підставу звільнення з військової служби - згідно п.«б» частини шостої статті 26 (за станом здоров`я).

Ухвалою суду від 01.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 30.07.2020 судом залучено до участі у справі, як другого відповідача - 8 прикордонний загін ( ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), а розгляд справи розпочато з початку.

12.08.2020 від представника позивача до суду надійшов уточнюючий адміністративний позов, з урахуванням залучення до участі у справі другого відповідача, в якому позивач виклав позовні вимоги заявлені в первісному позові до 8-го прикордонного загону ( ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він проходив військову службу за контрактом у складі 8-го прикордонного загону ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та був звільнений з військової служби за наказом начальника 8-го прикордонного загону за пунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 (під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Разом з тим, під час видання такого наказу, на думку позивача, не було враховано те, що ще 15.01.2019 Центральною військово-лікарською комісією ДПС України видано постанову, якою затверджено свідоцтво про хворобу, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби, а захворювання визначено такими, що пов`язані з проходженням військової служби. Позивач зазначає, що відповідно до положень чинного законодавства України, що регулює порядок проходження військової служби, передбачено, що за наявності декількох підстав для звільнення військовослужбовці за бажанням обирають ту з підстав, за якою передбачаються найбільші права та пільги після звільнення. Представник позивача зазначає, що позивач неодноразово звертався до командування військової частини з рапортами, в яких просив звільнити його зі служби станом здоров`я, проте, звернення позивача залишені без розгляду та задоволення. Позивач вважає, що відповідач неправильно визначив підставу для звільнення позивача зі служби, а звільнення повинно було бути здійснено саме за станом здоров`я, відповідно до п.«б» частини шостої статті 26 (за станом здоров`я). Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач - Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України зазначив, що позивача звільнено зі служби наказом начальника 8-го прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Відповідач зазначає, що 8-й прикордонний загін є Бердянським прикордонним загоном, в якому і проходив військову службу позивач. Вказує, що оскільки позивач не проходив військову службу в Південному регіональному управлінні, то Південне регіональне управління не може нести відповідальність за дії (бездіяльність), які не вчиняло, а відповідно не може бути відповідачем по справі. У зв`язку із чим відповідач просив замінити неналежного на належного Бердянський прикордонний загін.

Відповідач Бердянський прикордонний загін проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що пунктом 35 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України передбачено, що для укладення нового контракту військовослужбовець, у якого закінчується строк попереднього контракту, не пізніше ніж за три місяці до закінчення зазначеного строку подає у порядку підпорядкування рапорт посадовій особі. Відповідач зазначає, що позивач не подав у порядку підпорядкування рапорт для укладення нового контракту, у зв`язку з чим відповідач не мав правових підстав вирішувати питання про продовження строку контракту на новий строк та відповідно прийняв наказ про звільнення позивача за закінченням строку контракту.

Також, відповідач вказував на те, що позивач дійсно звертався до командування ІНФОРМАЦІЯ_4 з рапортом про припинення (розірвання) контракту за станом здоров`я, проте, листом командування позивачу були наданні роз`яснення щодо неможливості припинення контракту за станом здоров`я. Так, відповідач вказує на те, що відповідно до положень чинного законодавства України, військовослужбовці звільняються з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час. Разом з тим, відповідно до висновку ВЛК позивача визнано обмежено придатним до військової служби, що виключає можливість звільнення з військової служби за станом здоров`я. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступне.

З матеріалів адміністративною справи судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії рульового групи малих прикордонних катерів відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії (тип Б), спеціальне звання прапорщик.

Судом встановлено, що 05.03.2020 позивач звернувся до командування ІНФОРМАЦІЯ_4 з рапортом, в якому просив звільнити його зі служби за станом здоров`я.

Листом Бердянського прикордонного загону від 21.04.2020 №12-2626 позивача повідомлено про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час. Зазначено, що Центральною військово-лікарською комісією Держаної прикордонної служби України 19 березня 2020 року затверджено свідоцтво про хворобу №69/154 від 28.02.2020 з висновком «Обмежено придатний до військової служби». У зв`язку із зазначеним у листі, позивача повідомлено про відсутність підстав для звільнення за станом здоров`я (а.с.154).

20.05.2020 наказом начальника 8 прикордонного загону видано наказ №388-ОС «Про особовий склад» наказано припинити (розірвати) контракт та звільнити з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 (під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння військової форми одягу, у запас прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії рульового групи малих прикордонних катерів відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії (тип Б).

Крім того, 05.06.2020 начальником 8 прикордонного загону видано наказ №430-ОС «Про особовий склад», яким наказано виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії рульового групи малих прикордонних катерів відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії (тип Б), звільненого з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 (під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння військової форми одягу, у запас.

Позивач, не погодившись з правомірністю звільнення за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 (під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у звільненні з військової служби за станом здоров`я стало те, що позивача у встановленому порядку не було визнано непридатним до військової служби в мирний час або обмежено придатним у воєнний час, а лише визнано обмежено придатним до військової служби, що на думку Бердянського прикордонного загону не дає підстав для звільнення позивача зі служби за станом здоров`я.

В свою чергу, позивач не заперечує проти його звільнення з військової служби, проте, вважає, що має бути звільнений саме за станом здоров`я, а не за закінченням строку дії контракту.

Суд зазначає, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі Закон №2232-XII).

Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Тобто, особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 було оголошено проведення часткової мобілізації. Саме з цим моментом відповідно до норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.

При цьому, Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Таким чином, враховуючи, що станом на сьогоднішній день в Україні діє особливий період, дострокове розірвання (припинення) контрактів про проходження військової служби та звільнення військовослужбовців здійснюється на підставі окремих положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), зокрема за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача в позовній заяві на Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, оскільки позивач не проходив військову службу в Збройних Силах України, а тому положення зазначеного нормативно правового акту на спірні правовідносини не розповсюджуються.

В свою чергу, порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України №1115/2009 від 29 грудня 2009 року (далі - Положення).

Пунктом 274 Положення визначено, що військовослужбовці, які визнані військово-лікарською комісією непридатними або обмежено придатними до військової служби, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я у місячний строк після отримання органом Держприкордонслужби, в якому вони проходять військову службу, відповідного висновку.

Відповідно до підпункту 275 Положення, після отримання органом Держприкордонслужби висновку військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби документи щодо звільнення цього військовослужбовця з військової служби негайно оформляються та подаються за підпорядкованістю посадовій особі, яка має право видавати наказ про його звільнення з військової служби, для видання відповідного наказу.

Висновок військово-лікарської комісії про обмежену придатність військовослужбовця до військової служби, що надійшов до органу Держприкордонслужби, невідкладно доводиться до відома військовослужбовця під розписку. Військовослужбовець письмово попереджається про звільнення з військової служби у місячний строк. Документи щодо звільнення такого військовослужбовця з військової служби оформляються та подаються за підпорядкованістю посадовій особі, яка має право видавати наказ про його звільнення з військової служби, для видання відповідного наказу.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що саме Розділ XIV Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України регулює особливості проходження військової служби та деякі питання виконання військового обов`язку в особливий період.

Згідно пункту 305 Положення особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.

Відповідно до пункту 318 Положення під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 зазначеного Закону.

Згідно пункту 319 Положення військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними до неї із зняттям з військового обліку, підлягають звільненню у відставку за станом здоров`я, а визнані непридатними до військової служби з повторним медичним обстеженням через 6 або 12 місяців - звільненню в запас за станом здоров`я із зазначенням у наказі про звільнення про те, що ці особи підлягають повторному медичному обстеженню після закінчення відповідного строку.

Звільнення з військової служби військовослужбовців, визнаних за станом здоров`я непридатними до військової служби із зняттям з військового обліку або непридатними до військової служби з повторним медичним обстеженням через 6 або 12 місяців, здійснюється посадовими особами, зазначеними в пункті 270 цього Положення.

Отже, з урахуванням викладеного суд звертає увагу, що частиною 6 статті 26 Закону №2232-XII визначено можливість звільнення з військової служби під час дії особливого періоду за станом здоров`я лише на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №822/520/16, постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 по справі №0640/4398/18.

Разом з тим, в даному випадку медичний висновок ВЛК вказує про те, що ОСОБА_1 , на підставі статей 46-в, 55-б, 64-в, 75-в графи ІІ додатку 5 до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України визнаний - «Обмежено придатним до військової служби».

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 розділу 11 Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 №333, визначено, що ВЛК при винесенні постанови оцінює висновки лікарів за результатами медичного огляду в закладі охорони здоров`я Держприкордонслужби, документи особи, які характеризують стан її здоров`я, з інших закладів охорони здоров`я (результати обстежень, висновки лікарів і спеціалістів тощо) за наявності, які є додатковими матеріалами для встановлення діагнозу.

У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні, у разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК.

При цьому, пунктом 3 Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту:

2) непридатний: до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (на воєнний час приймається постанова «Обмежено придатний до військової служби»);

4) обмежено придатний до військової служби: постанова приймається щодо військовослужбовців одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у довільній формі зазначається, які види служби та роботи даній особі протипоказані.

Тобто, висновок про «непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час» та висновок про «обмежену придатність до військової служби» є різними висновками ВЛК, які тягнуть за собою різні наслідки.

Саме за наявності висновку ВЛК про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час військовослужбовці підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я під час дії особливого періоду.

Проте, позивачу висновок ВЛК про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час не надавався, доказів протилежного суду не надано.

В свою чергу, висновок ВЛК про обмежену придатність позивача до військової служби (а.с.157) не наділяє командування військової частини правом прийняти рішення про звільнення позивача зі служби за п.2«б» частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (за станом здоров`я).

Посилання позивача на наявність підстав для його звільнення за пунктом 2 частини 6 статті 26 Закону №2232-XII (за станом здоров`я), суд відхиляє, як помилкові, оскільки частина 6 статті 26 Закону №2232-XII, стосується військовослужбовців, які проходять кадрову військову службу, а позивач проходив військову службу за контрактом, порядок звільнення з якої регулюється частиною 5 статті 26 №2232-XII.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що командуванням Бердянського прикордонного загону було обґрунтовано вказано позивачу про неможливість його звільнення з військової служби за станом здоров`я, оскільки позивач не був у встановленому порядку визнаний непридатним до військової служби.

А відтак, суд дійшов висновку щодо правомірності звільнення позивача зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту, оскільки позивачем до командування військової частини у встановлені строки не подавався рапорт, в якому було б висловлено бажання продовжити проходження служби, доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 78, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ), ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_2 ) (вул.Північна, буд.17-А, м.Бердянськ, Запорізька область, 71116, ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль