Справа № 240/652/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/652/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

09 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач оскаржив його в судовому порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

30 вересня 2020 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21 жовтня 2020 року, з урахуванням ст.306, ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності, про що свідчить довідка Головного управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області №396/02.4 від 24.01.2020 (а.с.14).

Відповідно до довідки Компанії з обмеженою відповідальністю «Золотой Восток - Монголия» №7-11 від 25.12.2008 позивач з 29.04.2002 до 24.12.2008 працював лікарем у вказаній компанії на території Монголії (а.с.15-20).

18.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, з урахуванням середньомісячного заробітку під час трудової діяльності в компанії з обмеженою відповідальністю «Золотой Восток-Монголия» в період з 29.04.2002 до 24.12.2008. До поданої заяви додав довідки про роботу у вказаній компанії та отриману заробітну плату.

21.11.2019 року відповідач прийняв повідомлення про відмову йому у перерахунку пенсії по стажу, відповідно до п.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №3724/03.4 від 21.11.2019 (а.с.8), яким відмовлено у перерахунку пенсії із врахуванням заробітної плати згідно з довідками №1911, 1910, 1909, 1908, 1907, 1906, 1905 від 29.12.2008, оскільки валюта (тугрики) не входять до складових заробітної плати з якої розраховується пенсія. Вказано, що визначення розміру пенсії із заробітної плати, отриманої в іноземній валюті чинним пенсійним законодавством України не передбачено, а особі, яка працювала за кордоном в установах колишнього СРСР чи УРСР або за відрядженням цих установ, пенсія може бути обчислена із заробітку, виплаченого в радянських карбованцях.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Вказаний Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Частиною 1 статті 1 Закону № 1788-XII визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).

У свою чергу, відповідно до ч.4-5 ст.1 Закону № 1788-XII пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Ч.1 ст.66 Закону № 1788-XII передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

За змістом ч.1 ст.40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до п.п 1-2 ч. 1 ст.41 вказаного Закону до суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

До суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Проаналізувавши викладені норми, колегія суддів зазначає, що визначальним критерієм для включення відповідного заробітку до суми доходу, з якого обчислюється пенсія, є нарахування внесків на державне соціальне страхування.

Згідно з ч.1 ст.43 Закону №1058 перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Приписами ст.72 Закону1788-XII визначено, що при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64-67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, а за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах.

Аналізуючи доводи апелянта щодо відсутності підстав для зарахування трудового стажу набутого позивачем в Монголії у період з 29.02.2002 до 24.12.2008, колегія суддів зазначає наступне.

06.04.1981 року між СРСР і Монгольською народною Республікою підписана Угода про співробітництво у галузі соціального забезпечення, ратифікована 02.12.1981 року, та яка набула чинності з 28 січня 1982 року.

Відповідно до ст. 1 зазначеної Угоди під час здійснення соціального забезпечення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої проживає громадянин, якщо Угодою не передбачено інше.

Згідно зі ст. 4 Угоди при призначенні пенсій зараховується повністю трудовий стаж, в тому числі і стаж, який дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та в пільгових розмірах, набутий на території обох Договірних Сторін та підтверджений компетентними органами тієї Договірної Сторони, на території якої був набутий стаж. Розрахунок стажу роботи в кожній із Договірних Сторін здійснюється по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої здійснювалась робота або прирівняна до неї діяльність.

Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Монголії за умови відповідного документального підтвердження та сплати страхових внесків або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 передбачено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якого з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цим Угоди. Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Частиною 2 ст.24 Закону №1058 встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Досліджуючи матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно довідки Компанії з обмеженою відповідальністю «Золотой Восток-Монголия» №7-11 від 25.12.2008 (а.с.20), позивач у період з 22.04.2002 (наказ №439/1 від 22.04.2002) до 31.12.2008 (наказ №7800 від 24.12.2008) працював, проживав та був зареєстрований на території Монголії за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, як вбачається з трудової книжки, у ній містяться відомості про те, що відповідно до наказу №439/1 від 29.04.2002 позивача прийнято на посаду лікаря в Компанію з обмеженою відповідальністю «Золотой Восток-Монголия», а на підставі наказу №7442 від 24.12.2008 звільнено за згодою сторін (а.с.18). Як вказано у довідці Компанії з обмеженою відповідальністю «Золотой Восток-Монголия» №7-11 від 25.12.2008 відрахування податків (в тому числі податку з доходу фізичних осіб) із заробітної плати та соціальне страхування здійснювалося по Законам країни перебування - Монголії .

Відомості про отриману заробітну плату позивачем у період з квітня 2002 до грудня 2008 року підтверджуються наступними довідками:

- з 01.04.2002 до 31.12.2002 отримано 123951,00 рублів/3926918,00 тугриків (відомості №1905 від 29.12.2008(а.с.39-41,54-55));

- за 2003 рік - 248185,00 руб/9321491,00 тугриків (відомості №1906 від 29.12.2008 (а.с.36-38, 52-53));

- за 2004 рік - 236501,00 руб/9742329,00 тугриків (відомості №1907 від 29.12.2008 (а.с.33-35, 51-51));

- за 2005 рік отримав 249205,00 руб/10601383 тугриків (відомості №1906 від 29.12.2008 (а.с.30-32, 48-49);

- за 2006 рік - 354514,00 руб/15425964,00 тугриків (відомості №1907 від 29.12.2008 (а.с.27-29, 46-47));

- за 2007 рік - 549229,00 руб/25242638 тугриків (відомості №1910 від 29.12.2008 (а.с.24-26, 44-45));

- за 2008 рік отримано позивачем 515106,00 руб /25242638,00 тугриків (відомості №1011 від 29.12.2008 (а.с.21-23, 42-43)).

З огляду на викладене, слід відмітити, що заробітну плату позивач отримував у тугриках, і саме вказаний факт слугував підставою для відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивачу із врахування вищевказаних відомостей, оскільки валюта (тугрики) не входять до складових заробітної плати з якої розраховується пенсія. Відповідач наголошував, що визначення розміру пенсії із заробітної плати, отриманої в іноземній валюті чинним пенсійним законодавством України не передбачено, а особі, яка працювала за кордоном в установах колишнього СРСР чи УРСР або за відрядженням цих установ, пенсія може бути обчислена із заробітку, виплаченого в радянських карбованцях.

При цьому, як вірно зауважив позивач обґрунтовуючи свою правову позицію, його трудова діяльність в Монголії була в той час, коли Україна вже була незалежною державою (2002-2008 роки), і останній був відряджений не колишньою установою СРСР чи УСРС, а тому при розгляді заяви позивача від 18.11.2019 №2875 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 відповідачем застосовано помилково, оскільки такі можуть регулювати спірні правовідносини з Пенсійним фондом лише тих осіб, які були направлені із СРСР на роботу за кордон і які отримували заробітну плату в радянській валюті за попереднім місцем роботи.

У даному випадку, позивач перебував на роботі в Монголії в роки незалежності України та отримував заробітну плату в іноземній валюті - тугриках.

Разом з тим, зі змісту довідок про заробітну плату для обчислення пенсії встановлено, що із заробітної плати були утриманні податки, зокрема у 2002 році -23297 руб, у 2003 році -2480596,00 тугриків/66027,00руб, у 2004 році - 2154699,00 тугриків /52338,00 руб, у 2005 році - 2412415,00 тугриків/56714 руб, у 2006 році - 3863789 тугриків/88800,00 руб, у 2007 році - 2440264,00 тугриків/53092,00 руб; у 2008 році - 2369075 тугриків/49739,00 руб.

Отже, саме вказаними довідками підтверджується відрахування із заробітної плати позивача податків та соціального страхування, яке здійснювалося за Законом країни перебування - Монголії, що у свою чергу дає право на врахування вказаної заробітної плати, яку одержав позивач в Монголії, в заробіток, з якого обчислюється його пенсія.

Проте, на переконання колегії суддів, відповідачем при призначенні пенсійного забезпечення позивачу безпідставно не було враховано отриману ним у період з 2002 року до 2008 року заробітну плату у Монголії, з якої утримано усі необхідні податки, а тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у здійсненні перерахунку пенсії із врахуванням відомостей про заробітну плату №1911, 1910,1909, 1908, 1907, 1906, 1905 від 29.12.2008 є протиправною.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не надано та матеріали справи не містять доказів того, що з сум, отримуваних позивачем в іноземній валюті, ним не сплачувалися внески на державне соціальне страхування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що , що період роботи з 29.04.2002 року по 24.12.2008 року в Монгольській Народній Республіці підтверджені відомостями Компанії з обмеженою відповідальністю «Золотой Восток-Монголия» про заробітну плату №1911, 1910, 1909, 1908, 1907, 1906, 1905 від 29.12.2008, у зв`язку правильно прийняв рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.