Справа № 160/4724/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2020 року Справа № 160/4724/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Васильківського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Васильківського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Варданян А.Т. про арешт майна боржника 12.12.2016 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 16.04.2020 року отримав інформаційну довідку № 17975675 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої дізнався, що 12.12.2016 року постановою державного виконавця Васильківського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на все майно позивача накладено арешт.
Позивач зазначає, що не отримував жодного документа з виконавчої служби.
Також, позивачем зазначено, що останній зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Єдиним належним майном позивача є земельна ділянка загальною площею 4,81 га, яка розташована на території Кочубеївської сільської ради Високопольського району Херсонської області.
Тобто, на думку позивача, постанова державного виконавця прийнята незаконно, адже в Васильськівському районі Дніпропетровської області позивач ніколи не проживав, не був зареєстрований, не працював та не мав жодного нерухомого майна.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року позивачем надано до суду заяву на усунення недоліків, в якій зазначено, що всі недоліки передбачені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року викладені в позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) повернуто позивачеві.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 в адміністративній справі №160/4724/20 скасовано, зокрема, справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського районного відділу державної виконавчої служби ноловного територіального управління юстиції Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування постанови направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії розгляду та вирішення в установленому відповідними положеннями КАС України питання про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/4724/20, призначено проведення судового засідання на 20 жовтня 2020 року.
Згідно з ч.ч.1, 2, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання.
При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення.
Частиною ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Представники сторін в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду заяви повідомлені належним чином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року зобов`язано відповідачів надати відзиви на позовну заяву та матеріали виконавчого провадження № 53050645.
Розгляд справи призначено на 20.10.2020 року.
В подальшому розгляд справи перенесено на 22.10.2020 року.
В подальшому розгляд справи перенесено на 05.11.2020 року.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали виконавчого провадження № 53050645.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства, встановив наступне.
На підставі виконавчого напису № 5568, виданого 13.10.2016 року, та заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про відкриття виконавчого провадження держаним виконавцем Васильківського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Варданян А.Т. 05.12.2016 року відкрито виконавче провадження № 53050645.
05.12.2016 року державним виконавцем Варданян А.Т. прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем Варданян А.Т. вжитими заходами встановлено, що боржник за адресою, вказаною стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження, не проживав та не перебуває, проте, згідно з даними виконавчого документа боржник ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 , що по територіальності відновиться до Високопільського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області.
01.12.2017 року державним виконавцем ОСОБА_2 прийнято постанову про передачу виконавчого провадження до Високопільського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Херсонській області.
19.12.2017 року державним виконавцем Високопільського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Херсонській області прийнято до виконання ВП № 53050645.
Державним виконавцем щодо встановлення майна боржника або місця його проживання здійснені наступні виконавчі дії: поданням від 17.10.2018 року № 130 оголошення в розшук боржника - ОСОБА_1 , складено акт державного виконавця про відсутності боржника за адресою: АДРЕСА_2 ; направлено запит до ДМС України Високопільського районного сектору УДМС України в Херсонській області по надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані; надана інформація Кочубеївської сільської ради про відсутність реєстрації боржника - ОСОБА_1 ; ухвалою Високопільського районного суду Херсонської області від 13.11.2018 року у справі № 652/866/18 боржника ОСОБА_1 оголошено в розшук; державним виконавцем ухвалена постанова від 30.01.2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
28.11.2019 року державним виконавцем Високопільського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Херсонській області прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з тим, що боржник - ОСОБА_1 не виявлений протягом року з дня оголошення його в розшук.
Позивач не погоджується з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2016 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в запереченні на позов суд виходив з таких міркувань та норм чинного законодавства.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404 (далі - Закон № 1404), згідно з яким примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 1 Закону № 1404 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 24 Закону №1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу (ч. 1 ст. 24 Закону №1404-VІІІ).
Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.
Відповідно до ст. 37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
В даному випадку, виконавчий напис № 5568 виданий 13.10.2016 року повернуто стягувачу - ПАТ КБ «Приватбанк», і він має право повторного звернення із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано боржником у добровільному порядку.
Посилання представника позивача на те, що оскаржувана постанова державного виконавця Васильківського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Варданян А.Т. про арешт майна боржника від 05.12.2016 року винесена не за місцем мешкання позивача, суд не бере до уваги, оскільки відповідачем здійснено всі виконавчі дії для передачі ВП № 53050645 до Високопільського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Херсонській області для здійснення виконавчих дій, передбачених чиним законодавством, тобто за тим місцем проживання, на яке позивач посилається у позовній заяві, як на постійне місце проживання.
Під час розгляду даної справи позивачем не надано доказів, що останнім сплачено борг за виконавчим написом № 5568 виданий 13.10.2016 року у добровільному порядку та не надано доказів, що виконавчий напис № 5568 виданий 13.10.2016 року, скасовано рішенням суду.
Суд вважає необхідним зазначити, що ніщо не перешкоджає боржнику- ОСОБА_1 добровільно виконати рішення суду, що є його обов`язком згідно з вимогами ст.129-1 Конституції України, після чого арешт з майна може бути знято відповідно до закону.
Крім того, неможливо захистити права однієї сторони, шляхом порушення прав іншої сторони. Саме це відбудеться, якщо суд скасує арешт з майна позивача, який було накладено в забезпечення виконання зобов`язань позивача перед стягувачем - ПАТ КБ «Приватбанк» за виконавчим написом № 5568.
Доводи позивача в обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не мають під собою правового підґрунтя.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, зробив висновок, що оскаржувана постанова головного державного виконавця Васильківського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Варданян А.Т. про арешт майна боржника прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 139, 143, 241-246, 293, 295, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук