Справа № 490/7289/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 490/7289/17
Головуючий в 1 інстанції: Чулуп О.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби геології та надр України, про скасування постанови -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Державної служби геології та надр України про скасування постанови №0049 від 22.12.2016 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.57 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн., за вчинення правопорушення, передбаченого п.2 особливих умов спеціального дозволу на користування надрами № 5220 від 17.11.2010р., а саме у період з 21.10.2013р. по 22.11.2016р. при видобуванні питних підземних вод Галицинівського родовища відсутні погодження плану видобудку та витрат підземних вод на 2015 та 2016 роки. Також позивач просив стягнути на його користь матеріальну шкоду у розмірі 11370,00 грн. витрати на правничу допомогу, що пов`язані із розглядом справи у розмірі 6000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем на підприємстві ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" (надалі ТОВ "МГЗ") було проведено перевірку дотримання законодавства про надра та виявлено недотримання на підприємстві п.2 особливих умов спецдозволу №5220 від 17.11.2010р. на користування надрами - відсутність погодження планів видобутку та витрат підземних вод Галицинівського родовища на 2015 та 2016 роки. В результаті чого позивача, як особу працюючу у ТОВ "МГЗ" на посаді теплотехніка, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.57 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 5100грн. Позивач не згодний з оскаржуваною постановою, вказує, що його вини як посадової особи підприємства не має, оскільки підприємство подавало заявку на погодження планів видобутку та витрат підземних вод, проте такі заявки погоджені Держгіртехнаглядом не були. Позивач вказує, що ТОВ "МГЗ" вважало, що погодження планів видобутку та витрат підземних вод було проведено в порядку норми ч.6 ст.4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", яка визначає принцип мовчазної згоди.

Крім того, позивач посилався на те, що розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності був проведений відповідачем з порушенням порядку та процедури притягнення до адміністративної відповідальності та з грубим порушенням його прав, зокрема, позивача не було сповіщено про місце і час розгляду справи про притягнення його до відповідальності. Крім того, позивач зазначав про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.54 КУпАП та недоведеність відповідачем його вини, тощо.

Позивач також вказав, що з нього було стягнуто штраф в розмірі 10200,00 грн., суму виконавчого збору у розмірі 1020,00 грн., та витрати на виконавчі дії у розмірі 150,00грн. а всього 11370,00 грн., які позивач вважає нанесеною йому матеріальною шкодою у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності. Отже, позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 11370,00 грн. витрати на правничу допомогу, пов`язані із розглядом справи у розмірі 6000 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на доводи, які ідентичні доводами викладеним у позовній заяві, зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року - скасувати та винести нове про задоволення позову.

Зокрема, апелянт наголошував на тому, що в його діях відсутній склад правопорушення, в матеріалах справи наявні докази того, що ТОВ «МГЗ» вживалися дії щодо отримання погодження планів видобутку та витрат підземних вод на 2015 та 2016 роки шляхом направлення відповідних заяв та документів до Управління Держпраці, але погодження було надано лише у 2017 році.

Відповідач, Державна служба геології та надр України, своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів, відповідно до п.2 ч.1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд справи у письмовому провадженні.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Наказу Державної служби геології та надр України № 323 від 21.09.2016 року проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері видобування корисних копалин ТОВ «МГЗ», якому надано спеціальний дозвіл на користування надрами №5220 від 17.11.2010 року.

За результатами акту перевірки надрокористувача, посадовими особами органу державного геологічного контролю складено акт перевірки №113-5220 від 22.11.2016 року, згідно якого були встановлені порушення, одним з яких є невиконання вимог п.2 особливих умов спеціального дозволу, а саме: у період з 21.10.2013р. по 22.11.2016р. при видобуванні питних підземних вод Галицинівського родовища, відсутні погодження плану видобудку та витрат підземних вод на 2015 та 2016 роки, що є порушенням ч.4 ст. 57 КУпАП.

У зв`язку з викладеним, посадовою особою Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України складено протокол № 000299 від 22.11.2016 року про адміністративне правопорушення.

22 грудня 2016 року т.в.о голови Державної служби геології та надр України прийнято відносно ОСОБА_1 постанову № 0049 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн..

Вказаною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.57 КУпАП за вчинення правопорушення, передбаченого п.2 особливих умов спеціального дозволу на користування надрами № 5220 від 17.11.2010р., а саме у період з 21.10.2013р. по 22.11.2016р. при видобуванні питних підземних вод Галицинівського родовища відсутні погодження плану видобудку та витрат підземних вод на 2015 та 2016 роки.

Вважаючи протиправною постанову щодо притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів звернення до Державної служби геології та надр України, щодо отримання відповідних погоджень плану видобутку та витрат підземних вод за період 2015-2016 роки, що свідчить про обґрунтованість та законність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 57 КУпАП. Оцінка дотримання відповідачем порядку та процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності судом не надавалася

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.12 п.4 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Постановою КМУ від 30 грудня 2015 року № 1174, Держгеонадра здійснює державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним використанням надр України, з метою виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, шляхом проведення планових та позапланових перевірок надрокористувачів, за результатами яких (у разі виявлення порушень вимог законодавства) складає акти, видає обов`язкові для виконання вказівки (приписи) про усунення виявлених недоліків і порушень вимог законодавства.

Згідно з вимогами ст.. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КУпАП в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст.ст. 245, 252 КУпАП України завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Оцінка доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, також має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, на підставі закону.

Частиною першою ст. 283 КУпАП визначено, що постанова по справі виноситься уповноваженим органом після розгляду справи про адміністративне правопорушення, вимоги до змісту постанови викладено у ч.ч. 2, 3 ст.283 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 КУпАП, порушення особливих умов спеціального дозволу на користування надрами, якщо це не пов`язано з отриманням доходу у великих розмірах тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб та фізичних осіб від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Втім, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у справі відсутні належні та достатні докази, які б підтверджували порушення саме позивачем особливих умов спеціального дозволу на користування надрами, якщо це не пов`язано з отриманням доходу у великих розмірах,та правомірність прийнятого ним рішення по справі.

Колегія суддів зазначає, що під час прийняття оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення відповідачем не дотримано норми діючих нормативно-правових актів, вина позивача у вчиненні правопорушення належним чином не доведена.

Слід також зазначити, що оскаржувана постанова не містить посилання на докази, які були враховані відповідачем під час її прийняття, та які підтверджували винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 57 КУпАП. Також, відповідачем не зазначено, яким саме чином позивач вчинив адміністративне правопорушення, що виразилось в невиконанні п. 2 особливих умов спеціального дозволу на користування надрами, не додано доказів, на підставі яких відповідачем встановлено вказане правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення, який послугував підставою для винесення оскаржуваної постанови, також не міститься даних про те, на підставі яких саме доказів відповідач зробив висновок про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 57 КУпАП та не встановлено чи є позивач суб`єктом відповідальності у розумінні ч. 4 ст. 57 КУпАП, адже відповідачем не досліджувались посадові обов`язки позивача.

Ані відповідачем, ані судом першої інстанції не було досліджено та встановлено що саме позивач, згідно його посадового становища, є суб`єктом відповідальності за ч.4 ст. 57 КУпАП.

Будь яких пояснень з цього приводу відповідачем не надано у відзиві на позовну заяву, правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач не скористався.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

В порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем особливих умов спеціального дозволу на користування надрами, зокрема у матеріалах відсутні матеріали посадових інструкцій відповідальних осіб, доказів, що підтверджують підстави визначення отриманого доходу надрокористувача та інші докази, якими суб`єкт владних повноважень має обґрунтувати правомірність прийнятого ним рішення.

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо правомірності постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо протиправності постанови №0049 від 22.12.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 57 КУпАП, знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Стосовно вимог позовної заяви про стягнення з Державної служби геології та надр України на користь позивача матеріальну шкоду, понесену позивачем у зв`язку з тим, що з нього було стягнуто у примусовому порядку адміністративний штраф у розмірі 10200,00 грн., суму виконавчого збору у розмірі 1020,00 грн., та витрати на виконавчі дії у розмірі 150,00грн. а всього 11370,00грн., колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, процесуальним законом не передбачено право суду за наслідками розгляду такої категорії справ стягнення матеріальної шкоди, або вирішення інших похідних вимог, а тому колегія суддів відмовляє у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення з Державної служби геології та надр України на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 11370,00 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, які пов`язані із розглядом справи, колегія суддів зазначає таке.

За приписами ст. 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, які входять до складу судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріали справи свідчать, що у строк, встановлений законом, позивач надав докази, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч.1-5 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів зазначає, що професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу адвокатом ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги та юридичних послуг від 10.08.2017 року, в якому визначені дії, які може вчиняти адвокат від імені позивача (а.с. 34). Відповідно до п. 3 Договору вартість гонорару за договором становить 1500 грн. за годину. Також договір містить положення щодо додаткової винагороди у разі позитивного вирішення спору.

З урахуванням того факту, що судом апеляційної інстанції прийнято рішення про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності у позивача права на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Проте, колегія суддів вважає необґрунтованою суму, визначену заявником, а саме стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі - 6000 грн.

Досліджуючи співмірність заявлених до стягнення судових витрат (6000 грн.) із складністю справи та ціною позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати пов`язані з наданням позивачу правничої допомоги адвоката, можуть бути відшкодовані в сумі 3500 грн.

Також колегія суддів вважає необхідним зазначити, що витрати пов`язані із виплатою адвокату додаткової винагороди у разі позитивного вирішення справи не є правничою допомогою, та відповідно до вимог ст. 132 КАС України не відносяться до судових витрат.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що постановлене судове рішення на підставі ч. 1 ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 139, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року скасувати.

Прийняти у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Державної служби геології та надр України про скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати постанову Державної служби геології та надр України № 0049 від 22.12.2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 57 КУпАП, - закрити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної служби геології та надр України () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані із розглядом справи у розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот гривень, 00 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05.11.2020 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.