Справа № 816/1707/15
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 816/1707/15

касаційне провадження № К/9901/26092/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (правонаступника Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області)

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року (головуючий суддя - Бойко С.С.)

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Подобайло З.Г., судді - Григоров А.М., Тацій Л.В.)

у справі № 816/1707/15

за позовом Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал»

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» (далі - КП «Полтававодоканал»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - ДПІ у м. Полтаві; відповідач; контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06 травня 2015 року № , від 06 травня 2015 року № , від 06 травня 2015 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2006,21 грн за основним платежем та 1003,11 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 09 липня 2015 року адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 06 травня 2015 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2006,21 грн за основним платежем та 1003,11 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 03 вересня 2015 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року скасував у частині відмови в задоволенні позовних вимог. У цій частині прийняв нову постанову, якою позов задовольнив. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 06 травня 2015 року № та від 06 травня 2015 року № . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ДПІ у м. Полтаві звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року в частині задоволення позовних вимог, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що в охоплений перевіркою період платник здійснював перерахування коштів на профілактичний огляд працівників, які не підпадають під перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, а відтак повинен був оподатковувати такі суми податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах.

Крім того вказує, що договором про реструктуризацію боргу від 12 червня 2001 року, укладеним між КП «Полтававодоканал» та Відкритим акціонерним товариством «Карлівський машинобудівний завод», передбачено, що виплата заборгованості буде проводитися з січня 2012 року щомісячними платежами, проте жодних доказів на підтвердження проведення таких платежів позивачем не представлено. Відтак за розглядуваним зобов`язанням у сумі 1287794,56 грн минув строк позовної давності, а тому ця сума є безнадійною заборгованістю та відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) підлягає включенню до складу інших доходів платника.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 червня 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ у м. Полтаві.

21 липня 2016 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування, зокрема, судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. При цьому наголосив, що договір про реструктуризацію боргу від 12 червня 2001 року продовжує діяти до дати останнього платежу - до грудня 2026 року включно.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведено планову виїзну перевірку КП «Полтававодоканал» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 17 квітня 2015 року № 1700/16-01-22-01-09/03361661.

За її наслідками ДПІ у м. Полтаві дійшла висновку про порушення позивачем вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 176.2 статті 176 ПК України з огляду на неутримання податку на доходи фізичних осіб на загальних підставах у сумі 2006,21 грн. із коштів, перерахованих за профілактичний огляд працівників, які не підпадають під перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам.

Крім того під час контрольного заходу виявлено порушення платником підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 ПК України у зв`язку з безпідставним неврахуванням у третьому кварталі 2011 року в складі інших доходів суми безнадійної кредиторської заборгованості в розмірі 1287794,56 грн перед Відкритим акціонерним товариством «Карлівський машинобудівний завод», щодо якої минув термін позовної давності.

На підставі зазначеного акта перевірки та з огляду на вказані порушення відповідачем 06 травня 2015 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2006,21 грн за основним платежем та 1003,11 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 128779,00 грн за основним платежем та 32194,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; № , згідно з яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1287795,00 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття контролюючим органом зазначених актів індивідуальної дії, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України загальним оподатковуваним доходом є будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку.

Водночас підпунктом 165.1.19 пункту 165.1 статті 165 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти або вартість майна (послуг), що надаються як допомога на лікування та медичне обслуговування платника податку за рахунок коштів благодійної організації або його роботодавця, в тому числі в частині витрат роботодавця на обов`язковий профілактичний огляд працівника згідно із Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та на вакцинацію працівника, спрямовану на профілактику захворювань в період загрози епідемій відповідно до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» за наявності відповідних підтвердних документів, крім витрат, що компенсуються виплатами з фонду загальнообов`язкового державного соціального медичного страхування.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що в 2012 році працівники КП «Полтававодоканал», безпосередньо причетні до водопостачання, проходили медичний огляд у другій міській клінічній лікарні м. Полтави, на підтвердження чого надано списки працівників та акти виконаних робіт (послуг).

У зв`язку з тим, що позитивний висновок медичного обстеження є передумовою прийняття на роботу на підприємство позивача, витрати з проходження попереднього медичного огляду були компенсовані платником працівникам на підставі належним чином оформлених авансових звітів.

Відповідно до статті 17 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров`я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров`я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Подібна за правовим регулюванням норма закріплена й у статті 169 Кодексу законів про працю України.

Згідно зі статтею 26 Закону України від 24 лютого 1994 року № 4004-XII «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівники підприємств харчової промисловості, громадського харчування і торгівлі, водопровідних споруд, лікувально-профілактичних, дошкільних і навчально-виховних закладів, об`єктів комунально-побутового обслуговування, інших підприємств, установ, організацій, професійна чи інша діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення і може спричинити поширення інфекційних захворювань, виникнення харчових отруєнь, а також працівники, зайняті на важких роботах і на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці, повинні проходити обов`язкові попередні (до прийняття на роботу) і періодичні медичні огляди. Обов`язкові щорічні медичні огляди проходять також особи віком до 21 року.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року № 246 затверджено Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій (далі - Порядок № 246), пунктом 1.4 розділу І та пунктом 2.5 розділу ІІ якого передбачено, що попередній медичний огляд проводиться під час прийняття на роботу з метою: визначення стану здоров`я працівника і реєстрації вихідних об`єктивних показників здоров`я та можливості виконання без погіршення стану здоров`я професійних обов`язків в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу; виявлення професійних захворювань (отруєнь), що виникли раніше при роботі на попередніх виробництвах, та попередження виробничо-зумовлених і професійних захворювань (отруєнь). Роботодавець за рахунок власних коштів забезпечує організацію проведення медичних оглядів.

За правилами статті 21 Закону України від 06 квітня 2000 року № 1645-III «Про захист населення від інфекційних хвороб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обов`язкові попередні (до прийняття на роботу) та періодичні профілактичні медичні огляди працівників окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб, проводяться за рахунок роботодавців у порядку, встановленому законодавством.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, порядок проведення цих оглядів та видачі особистих медичних книжок встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 24 Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, порядку проведення цих оглядів та видачі особистих медичних книжок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2001 року № 559 (далі - Порядок № 559), обов`язковому медичному профілактичному огляду підлягають працівники, безпосередньо причетні до водопостачання, збору та очистки стічних вод, у тому числі на суднах, у залізничних вагонах, на літака.

Відтак, враховуючи те, що: робота працівників підприємства позивача, перелічених у списках осіб, які підлягають періодичному медичному огляду, пов`язана з обслуговуванням населення та безпосереднім контактом з водою; дотримання належних санітарно-гігієнічних умов праці та обов`язковість профілактичного медичного огляду працівників КП «Полтававодоканал», їх належного стану здоров`я є обов`язковою умовою попередження поширення інфекційних захворювань і виникнення харчових отруєнь серед населення; частина посад працівників підприємства платника відповідає вимогам Порядку № 559, а частина посад - Порядку № 246, доводи суду першої інстанції, підтримані в цій частині судом апеляційної інстанції, про правомірність неутриманння позивачем податку на доходи фізичних осіб із сум, сплачених за медичний профілактичний огляд відповідних працівників, ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Водночас, вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06 травня 2015 року № і від 06 травня 2015 року № , Полтавський окружний адміністративний суд дійшов висновку про правильність кваліфікації контролюючим органом кредиторської заборгованості позивача перед Відкритим акціонерним товариством «Карлівський машинобудівний завод» як безнадійної.

Натомість суд апеляційної інстанції такі доводи визнав помилковими та зазначив, що, уклавши 12 червня 2001 року з Відкритим акціонерним товариством «Карлівський машинобудівний завод» договір реструктуризації боргу на суму 1287794,56 грн. з погашення заборгованості з січня 2012 року щомісячними платежами по 7154,42 грн до п`ятого числа місяця протягом 15 років у строк до 2026 року включно, позивач визнав існування заборгованості перед контрагентом, перервавши таким чином перебіг строку позовної давності.

За правилами пункту 135.1 статті 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 ПК України інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно з підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) безнадійна заборгованість - це заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

За правилами статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелюватись із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення у справі «Фінікарідов проти Кіпру» від 20 грудня 2007 року).

Згідно зі статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, переривання перебігу позовної давності пов`язується саме із вчиненням особою-боржником дії, тобто його активною поведінкою.

Натомість у справі, яка розглядається, судом першої інстанції встановлено, що доказів на підтвердження погашення заборгованості в розмірі 1287794,56 грн перед Відкритим акціонерним товариством «Карлівський машинобудівний завод» або вчинення інших конкретних дій, спрямованих на погашення боргу перед кредитором, позивачем не надано.

Представлений платником акт звірки взаємних розрахунків (послуг з очистки стоків) від 25 травня 2015 року, де зазначено сальдо станом на 17 квітня 2015 року в сумі 1290081,90 грн, цілком об`єктивно, враховуючи приписи статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), відхилено Полтавським окружним адміністративним судом, оскільки він не підписаний з боку Відкритого акціонерного товариства «Карлівський машинобудівний завод».

Харківським апеляційним адміністративним судом, у свою чергу, не встановлено інших обставин та не досліджено будь-яких нових доказів.

З огляду на викладене суд першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції, цілком об`єктивно кваліфікував розглядувану заборгованість у сумі 1287794,56 грн як безнадійну.

Згідно зі статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року скасувати.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова