Справа № 756/13420/19
Суддя: Рязанова К. Ю.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/513/12/20
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Рязанової К.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Станкової А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Сенюка Івана Вікторовича, Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 28 вересня 2019 року серії ЕАК №1566540 про накладення адміністративного стягнення, винесену інспектором батальйону № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Сенюком Іваном Вікторовичем відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП і накладене на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Оскаржувана постанова винесена з тих підстав, що ОСОБА_1 28 вересня 2019 року о 12:12 годині керував автомобілем в крайній лівій смузі по дорозі з двома та більше смугами в попутному напрямку при вільній правій, без наміру повернути та розвернутись, чим порушив п.11.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП, та зазначеною постановою на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

З винесеною постановою позивач не згодний, оскільки правил дорожнього руху не порушував, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного порушення, оскільки інспектором не було надано для перегляду жодного відеозапису на якому автомобіль позивача здійснював рух у крайній лівій смузі, дії інспектора вважає неправомірними, а постанову такою, що винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, а тому є протиправною і підлягає скасуванню.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 19 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями провадження, передбаченими ст.ст. 268, 286 КАС України, з повідомленням сторін. Також, за клопотанням Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про залучення третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2020 року залучено у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) до участі в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Сенюка Івана Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач у судове засідання не з`явився, але неодноразово надавав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Також, позивач надав клопотання про визнання оптичного диску доданого до відзиву відповідача недопустимим доказом.

Відповідач, інспектор роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Сенюк І.В. про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 126 КАС України, однак до суду не з`являвся, відзиву на позов, заяв та клопотань не подав.

Представник відповідача, Департаменту патрульної поліції, до суду не з`явився, але надав відзив, в якому категорично не погодився з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, виходячи з наступного: 28 вересня 2019 року в ході виконання службових обов`язків інспектор роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Сенюк І.В., за адресою: Одеська область, Іванівський район, автодорога М-05 Київ - Одеса, 4-ий км, виявив транспортний засіб «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, який здійснив рух в крайній лівій смузі по дорозі з двома та більше смугами в попутному напрямку при вільній правій смузі, без наміру здійснити поворот чи розворот, чим порушив пункт 11.5 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, якими визначено, шо на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки). В подальшому даний транспортний засіб був зупинений на вимогу інспектора патрульної поліції для з`ясування причин порушення ним Правил дорожнього руху.

Поліцейські пояснили гр. ОСОБА_1 суть скоєного правопорушення, роз`яснили йому права передбачені ст. 268 КУпАП та пояснили, що відносно нього на місці зупинки автомобіля розглядатиметься справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, після чого інспектором Сенюком І. В. було складено постанову серії ЕАК №1566540 від 28 вересня 2019 року. Негайно, після закінчення розгляду справи інспектор відповідно до ст. 285 КУпАП оголосив винесену постанову, повідомив про строк оскарження постанови згідно ст. 289 КУпАП та надав її копію позивачу. Факт керування гр. ОСОБА_1 автомобілем «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_2 в крайній лівій смузі при наявності вільної правої зафіксовано відеореєстратором, вмонтованим у службовому автомобілі, який додається.

Представник третьої особи, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, до суду не з`явився, але надав пояснення, відповідно до яких заперечував проти позову, так як працівник патрульної поліції діяв у відповідності до діючого законодавства, постанова є правомірною та законною, враховуючи вищенаведене просить адміністративний позов залишити без задоволення.

Згідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши представлені докази та з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1566540 від 28 вересня 2019 року, винесеною інспектором роти №2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Сенюком І.В., позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. Згідно з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 28 вересня 2019 року о 12:12 годині керував автомобілем в крайній лівій смузі по дорозі з двома та більше смугами в попутному напрямку при вільній правій, без наміру повернути та розвернутись, чим порушив п.11.5 ПДР України (а.с. 9).

Згідно п.11.2. ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися як найближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Пунктом 11.5 ПДР України визначено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Частиною 2 ст. 122 КУпАП України передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, вищезазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.

Дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис зафіксованого правопорушення відеореєстратором, вмонтованим у службовий автомобіль, який наданий відповідачем на DVD-диску (файл МР4 «Відео порушення», створений 29 листопада 2019 року, 15:35 год.) разом з відзивом на позовну заяву, суд встановив, що на вказаному відеозаписі відрізок часу з 11:57:27 по 11:58:04 зафіксовано рух транспортного засобу чорного кольору, який рухався в крайній лівій смузі по дорозі з двома та більше смугами в попутному напрямку при вільній правій (11:57:30).

Разом з тим, суд зазначає, що з вищезазначеного відеозапису неможливо ідентифікувати, що саме позивач, керуючи транспортним засобом, порушив вимоги п.11.5 ПДР України, оскільки неможливо встановити ані марку транспортного засобу, ані номерного знаку.

Відповідно до наданих позивачем пояснень, які містяться в матеріалах справи, позивач здійснював рух у лівій смузі, оскільки права смуга була зайнята іншими автомобілями. В інших випадках він їхав лише у правій смузі. Інспектором було надано для ознайомлення відеозапис тривалістю декілька секунд, на якому не було зафіксовано руху його автомобіля у лівій смузі при вільній правій.

Аналізуючи матеріали по справі, суд, зазначає, що однозначного висновку про порушення саме позивачем ПДР України неможливо дійти, оскільки відеозапис проводився зі значної відстані та з відеозапису відеореєстратора (файл МР4 «Відео порушення», створеного 29 листопада 2019, 15:35 год.) відрізок часу 11:57:27-11:58:04, дата створення 28 вересня 2019 року, неможливо ідентифікувати автомобіль, водій якого порушив ПДР та самого позивача за кермом вказаного автомобілю.

Суд також звертає увагу на те, що текст оскаржуваної постанови не містить посилань на те, що обставини, викладені в ній, були зафіксовані на будь-які технічні прилади: у графі 9 «до постанови додається» нічого не зазначено. Крім того, DVD-диск, долучений до відзиву, не містить відомостей про номер та назву технічного засобу, за допомогою якого він здійснювався, а також не містить цифрового підпису (а.с. 9).

Отже, в порушення вимог ч.3 ст. 283 КУпАП, у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №428/2769/17.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, сама постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення позивачем, а має бути підтверджена належними та допустимими доказами відповідно до ст. 251 КУпАП, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17. Таких доказів відповідачем в ході розгляду справи не надано.

У рішенні по справі «Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Отже, оскільки відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення саме позивачем порушень вимог ПДР України, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог в частині скасування постанови серії ЕАК №1566540 від 28.09.2019 року, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відносно позивача.

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, п.29).

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У зв`язку з цим, вимога позивача про визнання спірної постанови протиправною задоволенню не підлягає, оскільки така вимога не узгоджується з приписами п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Відповідно до викладеної у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 201/243/17 правової позиції суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених ст. 284 КпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього. Виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідачами, на яких покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення позивачем ОСОБА_1 п. 11.5 ПДР України, а отже, і вчинення ним адміністративного правопорушення, притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися законним, унаслідок чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню.

Керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст. 122, 251, 256, 258, 268, 279, 280, 283-285 КУпАП, ст.ст. 6, 10, 11, 12, 17, 70 - 72, 76, 77, 94, 159-163, 229, 286, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Сенюка Івана Вікторовича, Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАК №1566540 від 28 вересня 2019 року, винесену інспектором батальйону № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Сенюком Іваном Вікторовичем відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП про накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Саратський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. Ю. Рязанова