Справа № 824/411/20-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 р. м. Чернівці справа № 824/411/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Маренича І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кучерявої А.В.,

представника позивача Гінінгера А.З.,

представника відповідача Олар В.Г,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бестком дистриб`юшн" до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бестком дистриб`юшн" (далі - позивач, ТОВ "Бестком дистриб`юшн") звернулось до суду з адміністративним позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Чернівецькій області) № від 20.11.2019 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Бестком Дистриб`юшн" зменшене від`ємне значення суми податку на додану вартість в сумі 384803,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №1 від 20.11.2019 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Бестком Дистриб`юшн" збільшену суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 2958266,25 грн, з яких 2366613 грн за податковим зобов`язанням та 591653,25 грн за штрафними санкціями.

Позовні вимоги мотивовано тим, що посадові особи відповідача приймаючи оскаржувані рішення не дослідили всі наявні документи по господарських операціях із контрагентами та неправильно застосували чинне законодавство. З метою привернення уваги покупців та споживачів, створення популярності, стимулювання збуту в збільшення попиту на продукцію, що реалізується позивачем було прийнято рішення провести рекламну кампанію шляхом розміщення на білбордах зовнішньої реклами.

Виконавцем ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС" надані рекламні послуги, про що складені відповідні акти, до яких додавались переліки місць розташування білбордів, на яких розміщувалась реклама. Всі первинні документи, які підтверджують факт надання Виконавцем послуги були надані ревізорам під час проведення перевірки.

Крім того, позивач вказував, що ним також надано для перевірки всі документи, які підтверджували факт придбання цукру у ТОВ "Внешпродторг Компані" та його зберігання на складах.

Позивач зазначав, що господарські операції між ТОВ "Бестком Дистриб`юшн" з ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС" та ТОВ "Внешпродторг Компані" носять реальний характер, внесли зміни в структуру активів товариства та були спрямовані на отримання прибутку, а тому в них були всі законні підстави формування податкового кредиту, а тому оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

03.04.2020 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання по справі на 09:00 год. 06.05.2020 р.

18.05.2020 р. на адресу суду від представника Головного управління ДПС у Чернівецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що його посадовими особами проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Бестком Дистриб`юшн". За результатами вказаної перевірки встановлено про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Під час перевірки відносин позивача із ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС" встановлені наступні порушення, а саме: позивачем не обґрунтовано економічну мету замовлення рекламних послуг та доцільність замовлення послуг за ціною, що визначена в актах приймання наданих послуг; в укладених договорах не передбачено залучення третіх осіб; у всіх СГД залучених до надання рекламних послуг відсутній вид діяльності, який передбачає надання таких послуг.

Також відповідач зазначав, що під час перевірки господарських відносин із ТОВ "Внешпродторг Компані" встановлено, що представлені додаткові угоди від 11.12.2018 р. не вплинули на операції з даним контрагентом проведені нібито у грудні 2017 р. та січні 2018 р.; невідповідність між складеними первинними документами, наданими для перевірки, що могли б підтвердити фактичне здійснення операцій з придбання товару; переміщення значної кількості цукру з адреси м. Одеса проспект Небесної Сотні 103 на адресу м. Одеса, вулиця Базова, 17 в період з 04.12.2017 р. до 11.12.2018 р. є економічно невигідними. Таким чином, позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість, в результаті чого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

06.05.2020 р. у зв`язку з перебування головуючого судді у щорічній основній відпустці, розгляд справи перепризначено 18.05.2020 р.

18.05.2020 р. у зв`язку із поданим клопотанням представника позивача відкладено розгляд справи на 10:00 год 03.06.2020 р.

03.06.2020 р. судом оголошено перерву до 15:00 год 15.06.2020 р.

15.06.2020 р. судом оголошено перерву до 14:30 год 08.07.2020 р.

22.07.2020 р. відкладено розгляд справи до 11:30 год.09.09.2020 р.

22.07.2020 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 09.09.2020 р. на 11:30 год.

09.09.2020 год. відкладено розгляд справи на 14:00 год 21.09.2020 р.

21.09.2020 р. відкладено розгляд справи на 14:00 год 05.10.2020 р.

05.10.2020 р. відкладено розгляд справи на 15:00 год 28.10.2020 р.

28.10.2020 р. представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що податкові повідомлення-рішення є правомірними та прийнятими з дотриманням вимог законодавства.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бестком Дистриб`юшн" (58000, Чернівецькій область, м. Чернівці, вул. Головна, будинок 265 В, ідентифікаційний код 39187122) основний вид економічної діяльності: 46.38 оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками.

На підставі направлень від 18.09.2019 р. №207, 208, відповідно до п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 ПК України, плану графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків 2019 р. (вересень) та на підставі наказу про проведення документальної планової перевірки №38 від 05.09.2019 р. посадовими особами відповідача проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 р. по 30.06.2019 р., за результатами якої 16.10.2019 р. складено акт перевірки №553/24-13-05-01/39187122 (Т. 1 а.с. 15 57).

За результатами перевірки встановлені наступні порушення, в тому числі: п. 44. ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України ТОВ "Бестком Дистриб`юшн" занижено податок на додану вартість всього на суму 2366613,00 грн, в тому числі: травень 2018 р. в сумі 487259,00 грн, серпень 2018 р. в сумі 44521,00 грн, листопад 2018 р. 28353,00 грн, січень 2018 р. 571830,00 грн, лютий 2019 р. 201468 грн, червень 2019 р. в сумі 1033182,00 грн та завищено значення рядка 21 "Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2019 р. в сумі 253818,00 грн.

Враховуючи результати перевірки, відповідачем 20.11.2019 р. прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 384803,00 грн (Т. 1 а.с. 60);

- №, яким збільшено сум грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2958266,25 грн, в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями 591653,25 грн (Т. 1 а.с. 61).

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Розглянувши скаргу позивача, Державна податкова служба України листом від 02.03.2020 р. №8132/16199-00-08-05-01-06 повідомило ТОВ "Бестком Дистриб`юшн", що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення залишенні без змін, а скарга без задоволення (Т. 1 а.с. 63 69).

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним позом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями п. 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Статтею 135 ПК України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

У випадку якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пунктом 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290 (далі - П(С)БУ 15) визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно п. 7 вказаного Положення визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

За змістом наведених правових норм вбачається право платника податків на формування витрат наступає лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Згідно пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України - не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

За пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до приписів п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України - господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договором комісії, доручення та агентськими договорами.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Як вбачається з матеріалів справи, на формування об`єкта оподаткування позивача у періоді, що перевірявся, вплинули результати здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС" та ТОВ "Внешпродторг Компані", а також відомості з баз даних ІС "Податковий блок" та "Єдиний реєстр податкових накладних".

Судом встановлено, що 02.04.2019 р. між позивачем та ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС" укладено договір №1 про надання рекламних послуг (Т. 1 а.с. 198 202).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Замовник дає завдання Виконавцю, а Виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором та відповідно до завдання Замовника надати за плату Замовнику такі рекламні послуги: розміщення зовнішньої реклами.

Також в договорі визначено, що на підтвердження факту надання Виконавцем Замовнику рекламних послуг за договором складається відповідний акт, до якого додається фотозвіт Виконавця (п.п. 1.4 Договору).

Пунктом 4.1 вказано, що вартість послуг Виконавця за цим договором є вартість всіх сплачених за цим договором актів виконаних робіт. Розрахунки за послуги здійснюються Замовником шляхом безготівкового переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця не пізніше 10 робочих днів з дати підписання Сторонами акту приймання передачі наданих послуг (п.п. 4.2).

Згідно додатку №1 до вказаного договору Виконавець за дорученням Замовника зобов`язується надати послуги по проведенню рекламної кампанії шляхом виготовлення та розміщення рекламних матеріалів за макетами затвердженими Замовником на об`єктах зовнішньої реклами білборд згідно із затвердженою сторонами програмою міст: Івано-Франківськ, Київ, Львів, Харків, Одеса. Вартість послуги становить 6500,00 грн в т.ч. ПДВ за один білборд за 30 днів розміщення. Надані Виконавцем за цим Договором послуги Замовник сплачує щомісяця на підставі виставлених Виконавцем рахунків-фактур протягом 3 банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку.

В матеріалах справи містяться затвердженні позивачем макети рекламних матеріалів (Т. 1 а.с. 203 205).

Також позивачем надано до суду платіжні доручення №1457 від 19.04.2019 р., №1472 від 26.04.2019 р., №1474 від 02.05.2019 р., № 1507 від 10.05.2019 р., №1528 від 17.05.2019 р., №1533 від 20.05.2019 р., №1647 від 01.07.2019 р., №1698 від 23.07.2019 р..

Окрім того, в матеріалах справи містить акти надання послуг №111 від 08.04.2019 р. про розміщення ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС" реклами на бігбордах загальною сумою із ПДВ 1040000,00 грн, №123 від 15.04.2019 р. загальною сумою 1072500,00 грн, №124 від 22.04.2019 р. загальною сумою 1072500,00 грн, №25 від 30.04.2019 р. загальною сумою 1040000,00 грн, №627 від 07.06.2019 р. загальною сумою 1170000,00 грн, №628 від 14.06.2019 р. загальною сумою 1170000,00 грн, №629 від 21.06.2019 р. загальною сумою 1157000,00 грн та податкові накладні від 08.04.2019 р. №13 та від 15.04.2019 р. №3, від 22.04.2019 р. №3, від 30.04.2019 р. №2, від 07.06.2019 р. №7, від 14.06.2019 р. №11, від 21.06.2019 р. №1, які зареєстровані в ЄРПН (Т. 1 а.с. 215, 216, 234, 235, Т. 2 а.с. 2, 3, 81, 28, 49, 50, 70, 92, 93).

Судом досліджено, звіти ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС", щодо адресної програми розміщення реклами на бігбордах ТОВ "Бестком Дистриб`юшн" по містам України, де вказано місто та адреса розміщення бігборду, а також фотоматеріали, на яких розміщенні бігборди із рекламою (Т. 1 а.с. 217 233, 236 Т. 2 а.с. 55, 4 26, 29 48, 51 69, 72 91, 94 117).

ГУ ДПС у Чернівецькій області в матеріалах перевірки вказував, що позивачем не обґрунтовано економічну мету замовлення рекламних послуг та не обґрунтовано доцільність замовлення послуг за ціною, що визначена в актах приймання наданих послуг

З приводу наведених зауважень Верховний Суд у рішенні від 14.03.2019 р. (справа № 806/1417/16), відзначив, що податковий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією.

Окрім того, на законодавчому рівні унормовано, що однією із засад цивільного законодавства є свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (п. 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Аналогічну норму містить і ч. 1 ст. 6 ГК України (загальні принципи господарювання). Згідно із ч. 1 ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Стосовно доводів відповідача, що контрагент позивача ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС" немає достатнього кадрового та технологічного ресурсу, не звітує про здійснення господарської діяльності з серпня 2019 р., а директори у період документування господарських операцій є також директорами ризикових суб`єктів господарювання, суд зазначає наступне.

На думку суду позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування.

Очевидно, що обставини порушення даними господарюючими суб`єктами податкової дисципліни, а також сумніви щодо можливості проведення ними господарських операцій у зв`язку з недостатністю власних трудових, матеріальних чи основних ресурсів є приводом для проведення податкової перевірки, а не для позбавлення отримувачів послуг на віднесення сплачених на їх користь коштів до податкового кредиту.

Також суд не бере до уваги доводи відповідача, стосовно того, що ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС" неправомірно складено податкові накладні та неправомірно визначено податкові зобов`язання при продажу товарів/послуг в сумі 704166,66 грн за квітень 2019 р. та в сумі 582833,30 грн за травень 2019 р., з огляду на наступне.

Оскільки, з 01.01.2017 р. податковим законодавством унормовано, що факт реєстрації податкової накладної в ЄРПН свідчить про те, що контролюючим органом вже перевірено податкову чистоту господарської операції, оскільки під час проведення такої реєстрації, контролюючий орган перевіряє ризики порушення норм податкового законодавства, а у разі їх підтвердження, має право зупинити та/або відмовити у реєстрації податкових накладних.

Так, п.201.10 ст. 201 ПК України передбачає, що податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Щодо доводів відповідача про ненадання на перевірку позивачем документів, згідно з якими можливо визначити інформацію, щодо фактично наданих послуг конрагентом, їх обсяг та характер, суд зазначає, що представником позивача підтверджено матеріалами справи, що документи, щодо розміщення бігбордів зображених у фотозвітах - складалися ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС" безпосередньо у формі окремих Звітів. Представник позивача також зазначав, що всі ці документи надавалися позивачем як під час проведення перевірки, так і під час оскарження результатів перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2. п. 75.1 ст.75 ПКУ документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Тобто платник податків під час документальної перевірки має надавати контролюючому органу документи, які використовуються ним в бухгалтерському та податковому обліку.

Факт надання вказаних вище документів, як доказів, підтверджується і текстом самого Рішення, відповідно до змісту якого Товариством були надані Звіти про надання послуг до всіх без виключення актів наданих послуг, що дали можливість встановити причинно-наслідковий зв`язок між послугами, що надавалися Позивачу контрагентом по відношенню до рекламних послуг.

Судом встановлено, що надані до актів здачі-прийняття робіт Звіти про виконання рекламних послуг конкретизують, які саме рекламні послуги виконувались, обсяг наданих послуг, період їх надання, як то визначено в актах наданих послуг по взаємовідносинах позивача з контрагентом.

Враховуючи наведене, суд погоджується, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам з вищевказаним контрагентом.

Необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.

Як вже було встановлено судом, придбання позивачем у його контрагентів послуг було безпосередньо пов`язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

На момент складання податкових накладних контрагенти позивача, були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Окрім того, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із контрагентом ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС", тому висновки актів перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість є протиправним.

Стосовно правомірності відображення в складі податкового кредиту з податку на додану вартість при придбанні товарів отриманих від ТОВ "Внешпродторг Компані", суд зазначає наступне.

В акті перевірки вказано, що ТОВ "Бестком Дистриб`юшн" по операціях з придбання товару (цукру) від ТОВ "Внешпродторг Компані" сформовано податковий кредит з ПДВ за грудень 2017 р. в сумі 1083412,00 грн, за січень 2018 р. в сумі 250019,00 грн.

Судом встановлено, що 04.12.2017 р. між ТОВ "Внешпродторг Компані" далі Постачальник та ТОВ "Бестком Дистриб`юшн" далі Покупець укладено договір поставки №04/12-17 (Т. 1 а.с. 75 79).

Відповідно до вказаного договору Постачальник зобов`язаний передати у власність Покупця, а Покупець оплатити й прийняти Цукор білий кристалічний буряковий 3 категорії в мішках по 50 кг по ДСТУ 4623:2006/ГОСТ . Ціна, кількість Товару, що поставляється вказується у видаткових накладних, що є невід`ємними складовими цього Договору. Місце поставки товару м. Одеса, проспект небесної Сотні, 103.

Пунктом 3.3 договору визначається, що датою складання (підписання) Постачальником видаткової накладної є датою відвантаження та переходом права власності на Товар до Покупця. Датою відвантаження Товару на умовах РСА є датою завантаження на складі Постачальника, що відповідає даті виписки Постачальником товаро - транспортної накладної. Постачальник має право не відвантажувати Товар покупцю, якщо на момент поставки Покупець у визначений в цьому Договорі строк не повернув Постачальнику будь-яку видаткову накладну за цим Договором або будь яким іншим аналогічним.

Товар передається Постачальником Покупцю за видатковою накладною, у якій вказується найменування, кількість, ціна й вартість Товару. Відпуск Товару (в тому числі партіями) Покупцю здійснюється Постачальником за відповідними довіреностями одержувачів (які в такому випадку є уповноваженими особами Покупця). Разом з Товаром Постачальник передає Покупцю такі документи: а) видаткову накладну (один примірник видаткової накладної має бути повернутий Покупцем Постачальнику протягом 2-х календарних днів); б) акт прийому-передачі товару (п. 5.1 Договору).

11.12.2018 р. Додатковою угодою №1 до вказаного договору змінено місце поставки Товару: 65033, м. Одеса, вул. Базова 17, торговий комплекс "НОВЕ МІСТО" (Т. 1 а.с. 80).

Окрім того, 04.12.2017 р. позивач та ТОВ "Внешпродторг Компані" уклало договір №04-12/2017 про надання послуг відповідального зберігання до Договору №04/12-17 від 04.12.2017 р. (Т. 1 а.с. 81 84).

Відповідно до вказаного договору Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання матеріальні цінності Поклажодавця. Зберігач здійснює зберігання Товару за адресою: м. Одеса, проспект небесної Сотні, 103.

Додатковою угодою №1 до вказаного договору змінено місце зберігання Товару на адресу 65033, м. Одеса, вул. Базова 17, торговий комплекс "НОВЕ МІСТО".

На підтвердження даного договору позивачем надано видаткові накладні, а саме: від 11.12.2017 р. №276, 277, 278, 279, 280, 281, від 12.01.2018 р. №12, 13, 14, від 28.12.2017 р. №396, 395,397, 398, від 18.12.2017 р. №354, 358, 357, 355, 359, 362, 361, 360, (Т. 1 а.с. 85 90, 92 94, 96 99, 101 - 109), акти передачі приймання матеріальних цінностей на відповідальне зберігання №1112/17 від 11.12.2017 р., №1201/18 від 12.01.2018 р., №2812/17 від 28.12.2017 р., №1812/17 від 18.12.2017 р. (Т. 1 а.с. 91, 95, 100, 110), акти прийому передачі з відповідального зберігання від 30.07.2019 р. №3007/19, від 29.07.2019 р. №2907/19, від 26.07.2019 р. №2607/19, від 25.07.2019 р. №2507/19, від 17.07.2019 р. №1707/19, №1807/19 від 18.07.2019 р., №1907/19 від 19.07.2019 р., №2207/19 від 22.07.2019 р., №2307/19 від 23.07.2019 р., №2407/19 від 24.07.2019 р., (Т. 1 а.с. 178 187).

Також судом досліджено договори відступлення права вимоги, яким ТОВ "Внешпродторг Компані", як первісний кредитор відступив Новому кредитору належне йому право вимоги за Договором №04/12-17 від 04.12.2017 р., який укладений між ТОВ "Внешпродторг Компані" та ТОВ "Бестком Дистриб`юшн", а саме: договір №12/07 від 12.07.2018 р., яким ТОВ "ДЖЕТ ЕКСТЕНДЕТ" відступлено право вимоги на суму 1116751,27 грн; договір №24/07 від 24.07.2018 р., яким ТОВ "ДЖЕТ ЕКСТЕНДЕТ" відступлено право вимоги на суму 340379 грн, договір №30/07 від 30.07.2018 р., яким ТОВ "ДЖЕТ ЕКСТЕНДЕТ" відступлено право вимоги на суму 219943,15 грн, договір №02/08 від 02.08.2018 р., яким ТОВ "Платинум Торг" відступлено право вимоги на суму 200000,00 грн, договір №02/08 від 02.08.2018 р., яким ТОВ "ДЖЕТ ЕКСТЕНДЕТ" відступлено право вимоги на суму 1322842,64 грн, договір №15/08 від 15.08.2018 р., яким ТОВ "Платинум Торг" відступлено право вимоги на суму 256946,19 грн, договір №30/07 від 30.07.2018 р., яким ТОВ "ДЕСТАЙМ" відступлено право вимоги на суму 1015228,43 грн, договір №29/07 від 29.07.2018 р., яким ТОВ "ДЖЕТ ЕКСТЕНДЕТ" відступлено право вимоги на суму 507614,21 грн, договір №16/08 від 16.08.2018 р., яким ТОВ "ДЖЕТ ЕКСТЕНДЕТ" відступлено право вимоги на суму 473169,81 грн, договір №15/08 від 15.08.2018 р., яким ТОВ "Платинум Торг" відступлено право вимоги на суму 256946,19 грн (Т. 1 а.с. 111 113, 114 116, 117 119, 120 122, 123 125, 126 128, 129 131, 132 134, 135 137, 138 140).

Окрім того, позивачем надано до суду звіти про дебетові і кредитові операції по рахунку ТОВ "Бестком Дистриб`юшн", які підтверджують оплату отриманого товару відповідно до договору №04/12-17 від 04.12.2017 р. (Т. 1 а.с. 144 154).

Таким чином, в матеріалах справи наявні первинні документи, які передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які спростовують висновки викладені в акті перевірки щодо вчинених позивачем порушень та підтверджують реальність господарських відносин між ТОВ "Бестком Дистриб`юшн" та ТОВ "Внешпродторг Компані".

Згідно із ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) бухгалтерським обліком є процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) фінансова, податкова, статистична та інші звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи первинні документи оформлені у відповідності до пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Отже, судом встановлено, що всі необхідні первинні бухгалтерські документи щодо придбання цукру між позивачем та його контрагентом на момент формування показників податкової звітності були наявні у позивача.

Така позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах. Так, у справі № 21-1376во06 Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, дана позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Як наслідок, суд приходить до висновку про реальність господарських операції проведених позивачем та ТОВ "Внешпродторг Компані", також про добросовісність дій платника податку - позивача, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Також суд звертає увагу, що враховуючи приписи ст. 198 ПК України, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до від`ємного значення з цього податку та формування податкового кредиту з податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, сплачені в ціні товару (послуг) суми податку на додану вартість для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом досліджено матеріали, які містяться у справі (договори поставки, рахунки на оплату, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні), які підтверджують, що позивач використовував придбаний цукор в рамках власної господарської діяльності з метою отримання прибутку. Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи наявні копії відповідних документів, які підтверджують факт правомірності формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.

Окрім цього, суд зазначає про те, що відсутність окремих документів бухгалтерського обліку, недоліки їх форми та оформлення, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Отже, судом встановлено реальність господарської діяльності спрямованої для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку.

Отже, враховуючи вищевикладене, висновок відповідача про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ "Внешпродторг Компані" не підтверджується матеріалами справи.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні обставини, встановлені податковим органом на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Факт реальності спірних господарських операцій підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, які оформлені відповідно до приписів чинного законодавства України. Первинні бухгалтерські документи містять всі необхідні для цілей оподаткування відомості про обсяг, зміст та вартість спірних операцій та підтверджують їх фактичне виконання.

Суд зазначає, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент був належним чином зареєстрований як юридична особа та установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 204 Цивільного кодексу України та статтею 207 Господарського кодексу України закріплено принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого будь-який правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності та обережності, а також, що йому було відомо про порушення, які допускали його контрагенти або, що єдиною метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої вигоди.

Суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагент позивача є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Необхідно враховувати, жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платника податку - одержувача товару (послуг) - вимагати від контрагента-постачальника будь-яких відомостей щодо повноти сплати ним податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ним законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.

Межі юридичної відповідальності кожного платника податку на додану вартість, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Відносно податкової інформації, яка надана відповідачем як єдиний доказ сумнівів у реальності господарських операцій позивача з ТОВ "ЕКОТОРГ ПЛЮС" та ТОВ "Внешпродторг Компані" суд зазначає, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Вказана позиція суду викладена у постанові Верховного суду від 29.03.2019 №808/3412/16.

Оскільки відповідачем не доведено безпідставності вимог позивача, не надано суду письмових доказів, які слугували б підставою для звільнення від доказування, вироків у кримінальних справах, постанов суду у справах про адміністративний проступок, які набрали законної сили, то суд приходить до висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень - рішень не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 20.11.2019 р. № та № є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 21020,00 грн, що підтверджується квитанціями від 17.03.2020 р. №2382 на суму 2027,00 грн та від 31.03.2020 р. №2430 на суму 18993,00 грн (Т. 1 а.с. 1, Т. 2 а.с. 123).

Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує з Головного управління ДПС у Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 21020,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області № від 20.11.2019 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Бестком Дистриб`юшн" зменшене від`ємне значення суми податку на додану вартість в сумі 384803,00 грн;

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №1 від 20.11.2019 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Бестком Дистриб`юшн" збільшену суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 2958266,25 грн, з яких 2366613 грн за податковим зобов`язанням та 591653,25 грн за штрафними санкціями.

4. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Бестком Дистриб`юшн" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області сплачений судовий збір у сумі 21020,00 грн, відповідно до платіжних доручень №2382 від 17.03.2020 р. на суму 2027,00 грн та №2430 від 31.03.2020 р. на суму 18993,00 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2020 р.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бестком дистриб`юшн" (вул. Головна, 265-В, м. Чернівці, 58032, Код

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, Код )

Суддя І.В. Маренич