Справа № 460/2985/20
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2020 року м. Рівне №460/2985/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання А.А. Головатчик та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник Троянчук Д.М., відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Моделпак"
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою від 27.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №460/2985/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №1, №1, №1, №1, №1, №1, №, №, № від 31.01.2020, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-4 від 31.01.2020 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.01.2020. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 21.05.2020.

Ухвалою від 21.05.2020 суд визнав причини неприбуття відповідача в підготовче засідання поважними, а тому відклав підготовче засідання на 02.07.2020, продовживши при цьому строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою від 02.07.2020 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 16.07.2020.

В судовому засіданні 16.07.2020 заслухано представників сторін та досліджено письмові докази по справі, після чого оголошено перерву до 21.07.2020 для надання можливості учасникам обґрунтувати розрахунки про нарахування і сплату податку на доходи фізичних осіб (кожному свої, які не є тотожними).

Ухвалою від 21.07.2020 суд визнав причини неприбуття представника позивача поважними, а тому відклав судове засідання на 08.09.2020 (з урахуванням тієї обставини, що з 04.08.2020 по 01.09.2020 суддя перебуватиме у щорічній відпустці).

В судовому засіданні 22.09.2020 заслухано додаткові пояснення, в тому числі головного бухгалтера позивача і представника відповідача, який безпосередньо проводив податкову перевірку позивача, зокрема щодо нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб, після чого оголошено перерву до 01.10.2020 для надання можливості позивачу обґрунтувати свої вимоги в частині нарахування єдиного соціального внеску та відповідних штрафних санкцій.

В судовому засіданні 01.10.2020 заслухано додаткові пояснення в тому числі головного бухгалтера позивача і представників відповідача, які безпосередньо проводили податкову перевірку позивача, зокрема і щодо нарахування і сплати єдиного соціального внеску, а також щодо нарахувань, пов`язаних з операціями по реалізації відходів у вигляді макулатури. Після цього, судом оголошено перерву до дебатів, до 06.10.2020.

В судове засідання 06.10.2020 сторона відповідача участі жодного представника не забезпечила, про причини їх неприбуття суд не повідомила, до початку засідання не подала клопотання про відкладення судового розгляду через існування поважних причин. З урахуванням вимог статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд завершив розгляд справи за відсутності представника сторони відповідача.

В судовому засіданні 06.10.2020 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно з позовною заявою та поясненнями представників позивача в судовому засіданні, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені без дотримання критеріїв правомірності, обґрунтованості, добросо-вісності та розсудливості, з огляду на що підлягають скасуванню в судовому порядку. Так, одним з основних видів діяльності ТОВ «Моделпак» є виробництво гофрованого паперу та картону, паперової та картонної тари (основний КВЕД 17.21). Під час господарської діяльності товариства утворюються відходи, які можуть бути потенційною сировиною. Оборотно-сальдовими відомостями та аналізом рахунків 202 (напіфабрикати покупні), 23 (виробництво), 26 (готова продукція) за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 підтверджується, що підприємством було виготовлено 21657959 м.кв. готової продукції на суму по собівартості 170485448 грн., затрачено напівфабрикатів 23828778 м.кв. на суму 155601922 грн. Таким чином, в результаті виробництва утворились відходи в кількості 2170819 м.кв., що становить 9,1% від загальної кількості. Наказом №3/р від 04.01.2016 відповідно до чинного законодавства України та п.16 ПСБО 9, з метою забезпечення єдності в складі і класифікації витрат, застосування методики визначення собівартості продукції і норм списання товарно-матеріальних цінностей, про створення комісії уповноважених осіб з списання матеріальних цінностей, який затверджений директором товариства, визначено, що відсоток понаднормових втрат гофрокартону на дільниці переробки та пакування має бути в межах 10%. Таким чином, в охопленому перевіркою періоді товариством дотримано відповідний норматив, а фінансовий результат до оподаткування податком на прибуток не був занижений. Крім того, відходи у вигляді макулатури були реалізовані позивачем для переробних підприємств з отриманням додаткового доходу. При цьому, платником податків також на законних підставах було застосовано норму п.23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, якою прямо передбачено звільнення платників податків від оподаткування податком на додану вартість всіх операцій з постачання макулатури у строк до 01.01.2022. Згідно з Класифікатором відходів ДК 005-96, затвердженим наказом Держстандарту України №89 від 29.02.1996, макулатура є одним із різновидів відходів. Оскільки ТОВ «Моделпак» не придбавало макулатуру (папір та картон для утилізації), а постачало для переробних підприємств макулатуру, яка утворилася як відходи в результаті його господарської діяльності, то до нього не є застосовним п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, згідно якого, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.189.1 ст.189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до ст. 197 підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод). Таким чином позивач доводив протиправність висновків відповідача про заниження платником податків податкових зобов`язань з податку на додану вартість, завищення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, а також висновки про порушення у вигляді відсутності реєстрації протягом граничного строку, податкових накладних на загальну суму 3074928 грн. Що стосується донарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, то позивач доводив, що перевіркою не було враховано, що під час нарахування доходу у формі зарплати базу оподаткування ПДФО визначають як нараховану зарплату, зменшену на суму податкової соціальної пільги за її наявності. ПДФО на суму нарахованої зарплати (ЗП) розраховують за формулою: ПДФО = (ЗП - ПСП) х 18%. Товариство нараховувало ПДФО відповідно до такої формули і сплачувало його вчасно, як і військовий збір, що підтверджено платіжними дорученнями, які надавалися під час перевірки. Щодо податкових розрахунків за формою 1ДФ податкового агента - юридичної особи за 4 квартал 2016 року, за 1 квартал 2017 року, за 2 квартал 2017 року, то позивач доводив своєчасність їх подання квитанціями про їх реєстрацію в податковому органі. Щодо висновків відповідача про заниження позивачем додаткової бази нарахування єдиного внеску у випадку, коли заробітна плата (допомога у зв`язку з вагітністю та пологами) працівників на підприємстві не перевищувала розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), то такі спростовувались тим, що товариством відповідна сума була донарахована самостійно і відображена в звіті по ЄСВ за травень 2018 року. За сукупністю наведеного сторона позивача просила позов задовольнити в повному обсязі.

Згідно з відзивом на позов та усними поясненнями представників Головного управління ДПС у Рівненській області, сторона відповідачів позов не визнає. Свої заперечення на позов обґрунтовує зокрема тим, що в ході проведення перевірки було встановлено невідповідність списання кількості сировини у виробництво (Дт.23 - Кт.202) з кількістю оприбуткованої готової продукції, макулатури та відходів. Так, до перевірки надано помісячні розрахунки вартості відходів, які утворились в процесі виготовлення готової продукції та оприбутковані в бухгалтерському обліку підприємства на рахунку 209 «Інші матеріали» номенклатура «відходи», та в подальшому використані підприємстві, а саме реалізовані стороннім організаціям та утилізовані. Підприємством за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 вся придбана сировина (гофрокартон), яка списана у виробництво, вплинула на фінансовий результат за рахунок віднесення її вартості до собівартості реалізованої продукції. Разом з тим, кількість сировини (гофрокартону) 67810,87 м.кв, на загальну суму 477541,00 грн. (середньозважена ціна придбання - собівартість) підприємством безпідставно включена до собівартості готової продукції, оскільки вона не оприбуткована на рахунки бухгалтерського обліку, як готова продукція або відходи виробництва (при проведенні розрахунку виходу готової продукції, перевіркою враховувалось лише кількість (у м.кв.) та вартість гофрокартону). Відтак дані бухгалтерського обліку не підтверджені документально, а саме: кількість переданої сировини (гофрокартону) у виробництво не відповідає кількості виходу готової продукції (гофроящики) та відходів. Зазначені невідповідності вказували на використання гофрокартону поза межами господарської діяльності платника податку, без відображення та підтвердження його використання в бухгалтерському обліку. Таким чином, перевіркою встановлено, що ТОВ «Моделпак» занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 477541,0 грн. в результаті завищення собівартості готової продукції. На цій підставі та з урахуванням вимог підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в силу якої платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Податкового кодексу України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, зроблено також і висновки про заниження ТОВ «Моделпак» податкових зобов`язань з ПДВ на суму 430381 грн.(податок, сплачений в ціні сировини (гофрокартону), який використаний не в господарській діяльності) та про заниження ТОВ «Моделпак» податкових зобов`язань з ПДВ на суму 2644547 грн. (ПДВ, нараховане на вартість сировини в тій її частині, з якої у процесі виробництва утворилися відходи (макулатура), реалізація яких здійснюється із застосуванням пільги). За рахунок висновків про заниження податкових зобов`язань зроблено і висновки про відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних на загальну суму 3074928 грн. Що стосується ПДФО та військового збору, то в результаті аналізу розрахунків перевіркою встановлено, що ТОВ «Моделпак» протягом місячних податкових періодів проводилася виплата доходів фізичним особам у вигляді авансових платежів заробітної плати, розрахункових при звільненні, лікарняних за рахунок фонду соціального страхування та кінцевих сум нарахованої до виплати за місячний податковий період заробітної плати. При цьому суми ПДФО і військового збору на виплачені суми доходів в межах місячного періоду платником визначалися в довільному порядку, що і зумовило відповідні висновки про несплату (неперерахування) до бюджету податковим агентом сум належного до сплати ПДФО та військового збору на суми виплаченої заробітної плати під час настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України (під час виплати оподатковуваного доходу), у випадках, коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку та збору з цього доходу. Що стосується ЄСВ, то перевіркою встановлено, що у Звітах за січень, лютий, березень 2017 року, лютий, березень, квітень, травень 2018 року за ставкою 22,0% у рядку 3.5 платником занижено додаткову базу нарахування єдиного внеску у випадку, коли заробітна плата (допомога у зв`язку з вагітністю та пологами) працівників на підприємстві не перевищувала розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід). Також у Звітах за лютий, квітень, червень 2015 року, листопад 2016 року, квітень, червень, вересень, жовтень 2017 року, лютий 2018 року платником занижено додаткову базу нарахованої заробітної плати (допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами), на яку нараховується єдиний внесок, і платником самостійно виправлено помилки та відображено нарахування єдиного внеску у Звіті за травень 2018 року в сумі 9726,12 грн., з огляду на що підлягає донарахуванню штрафна санкція. За сукупністю наведеного сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

ТОВ «Моделпак», , зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 13.04.2011, номер запису: 0000801; види діяльності: 17.12 Виробництво паперу та картону (основний); 17.21 Виробництво гофрованого паперу та картону, паперової та картонної тари; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (а.с.1 том 13).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за III квартал 2019 року, на підставі наказу ГУ ДПС у Рівненській області № 722 від 20.11.2019 та направлень №416/17-00-05-01, №417/17-00-05-01, 418/17-00-05-01, 419/17-00-05-01 від 02.12.2019 державними ревізорами-інспекторами ГУ ДПС у Рівненській області з 02.12.2019 по 27.12.2019 була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Моделпак» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019.

Результати перевірки оформлені актом від 09.01.2020 №11/17-00-05-01/37598260 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Моделпак», , номер телефону НОМЕР_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2016р. по 30.09.2019р.» (а.с.51-163 том 1, 106-163 том 10).

За висновками вказаного акту, під час перевірки встановлено такі порушення:

1) пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.140.4.2 п. 140.4, п. ст.140 Податкового кодексу України П(с)БО 16 «Витрати», П(с)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», а саме, заниження податку на прибуток на суму 85958 грн., в тому числі: за 2017 рік на суму 315 грн., за 2018 рік на суму 51352 грн., за 9 місяців 2019 року на суму 34291 грн. та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податку на прибуток за 2016 рік на суму 1747 грн.;

2) п.189.1 ст.189, пп.«г» п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 1209438 грн.; завищено суму від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на 995055 грн., завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21) за вересень 2019 року на 499146 грн.;

3) п.198.5 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, а саме відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкових накладних на загальну суму 1537464 грн.;

4) п.51.1 ст.51, пп. «б» п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, розділу III «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», а саме: подання податкових розрахунків за формою 1 ДФ за 3, 4 квартал 2016 року, 1, 2, 3, 4 квартали 2017 року, 1, 2, 3, 4 квартали 2018 року, 1, 2, 3 квартали 2019 року не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками;

5) пп.14.1.180, пп.14.1.156, пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п.87.9 ст.87, п.168.1 ст.168, пп. «а» п.171.2 ст.171 та пп. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, за якими встановлено: несплату (неперерахування) до бюджету податковим агентом сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб на суми виплаченої заробітної плати під час настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України (під час виплати оподатковуваного доходу), у випадках, коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб з цього доходу; неподання податковим агентом платіжних доручень для перерахування належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 Податкового кодексу (під час виплати оподатковуваного доходу) у періоді з 01.10.2016 по 30.09.2019 на загальну суму 87788,16 грн.;

6) пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX, пп.14.1.156, п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 та пп. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, за якими встановлено: несплату (неперерахування) до бюджету податковим агентом сум належного до сплати військового збору на суми виплаченої заробітної плати під час настання граничних термінів сплати збору до бюджету, передбачених п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України (під час виплати оподатковуваного доходу), у випадках, коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті військового збору з цього доходу; неподання податковим агентом платіжних доручень для перерахування належного до сплати військового збору за граничними термінами сплати збору, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 Податкового кодексу (під час виплати оподатковуваного доходу) у періоді з 01.10.2016 по 30.09.2019 на загальну суму 16849,30 грн.;

7) п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: - у Звітах за січень, лютий, березень 2017 року, лютий, березень, квітень, травень 2018 року за ставкою 22,0% у рядку 3.5 платником занижено нарахування єдиного внеску на заниження додаткової бази нарахованої допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, на яку нараховується єдиний внесок, а саме: за січень 2017 року на суму 166,31 грн. за лютий 2017 року на суму 218,35 грн., за березень 2017 року на суму 166,31 грн., за лютий 2018 року на суму 115,12 грн., за березень 2018 року на суму 102,14 грн., за квітень 2018 року на суму 125,27 грн., за травень 2018 року на суму 115,06 грн.; у Звітах за лютий, квітень, червень 2015 року, листопад 2016 року, квітень, червень, вересень, жовтень 2017 року, лютий 2018 року платником занижено нарахування єдиного внеску на заниження додаткової бази нарахованої заробітної плати (допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами), на які нараховується єдиний внесок, по працівниках: ОСОБА_1 за лютий 2015 року на суму 197,17 грн., за червень 2015 року на суму 36,24 грн., ОСОБА_2 за квітень 2015 року на суму 30,38 грн., ОСОБА_3 за квітень 2015 року на суму 295,51 грн., ОСОБА_4 за листопад 2016 року на суму 264,40 грн., ОСОБА_5 за листопад 2016 року на суму 284,31 грн., за квітень 2017 року на суму 651,97 грн., ОСОБА_6 за червень 2017 року на суму 55,31 грн., за вересень 2017 року на суму 10,21 грн., за жовтень 2017 року на суму 495,86 грн., ОСОБА_7 за лютий 2018 року на суму 56,46 грн., платником самостійно виправлено помилки та відображено нарахування єдиного внеску у Звіті за травень 2018 року в сумі 2377,82 грн. у рядку 4.1.1.

ТОВ «Моделпак» подавало письмові заперечення на акт перевірки (а.с.78-80 том 10).

У відповідь на заперечення Головне управління ДПС у Рівненській області аргументи платника податків відхилило, натомість виклало висновки акту перевірки у новій редакції, а саме пункт 3 висновків про порушення п.198.5 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України: «відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкових накладних на загальну суму 3074928 грн.» (попередньо була сума 1537464 грн.)(а.с.164-183 том 1).

На цій підставі 31.01.2020 Головне управління ДПС у Рівненській області винесено податкові повідомлення-рішення:

№1, згідно якого ТОВ «Моделпак» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток» на 107447,00 грн., в тому числі 85958,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 21489,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.10, 16-17 том 1);

№1, згідно якого ТОВ «Моделпак» зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на 1747,00 грн.(а.с.11 том 1);

№1, згідно якого ТОВ «Моделпак» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на 1511797,00 грн., в тому числі 1209438,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 302359,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.12, 16-17 том 1);

№1, згідно якого до ТОВ «Моделпак» застосовано штраф у сумі 1502764,00 грн. за відсутність реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 3005528 грн. за січень 2017 року - вересень 2019 року (а.с.13, 16-17 том 1);

№1, згідно якого ТОВ «Моделпак» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2019 року на 499146,00 грн. (а.с.14 том 1);

№1, згідно якого ТОВ «Моделпак» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 1243819,00 грн., у тому числі сума завищення бюджетного відшкодування, відшкодована на дату складання податкового повідомлення-рішення - 995055,00 грн., та штрафні (фінансові) санкції (штраф) - 248764,00 грн. (а.с.15,18 том 1);

№, згідно якого ТОВ «Моделпак» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на 11979,94 грн., в тому числі 0,00 грн. - за податковими зобов`язаннями, 11904,83 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 75,11 грн. - за пенею (а.с.22-27 том 1);

№, згідно якого ТОВ «Моделпак» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» на 58755,54 грн., в тому числі 0,00 грн. - за податковими зобов`язаннями, 58445,47 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 310,07 грн. - за пенею (а.с.28-32 том 1);

№, згідно якого до ТОВ «Моделпак» застосовано штраф у сумі 510,00 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб» (а.с.33-34 том 1);

а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-4 від 31.01.2020, якою ТОВ «Моделпак» повідомлено, що станом на 09.01.2020 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 1008,50 грн. (а.с.19 том 1);

рішення № від 31.01.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 1687,56 грн. (а.с.20-21 том 1).

ТОВ «Моделпак» оскаржило вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку. Рішенням ДПС України №12899/6/99-00-08-05-01-06 від 10.04.2020 скаргу платника залишено без задоволення (а.с.184-190 том 1).

Також ТОВ «Моделпак» оскаржувало вимогу про сплату боргу і рішення про застосування штрафних санкцій. Рішенням ДПС України №9200/6/99-00-08-05-01-06 від 12.03.2020 скаргу платника залишено без задоволення (а.с.191-193 том 1).

Відповідно до цього, ТОВ «Моделпак» оскаржило усі вказані рішення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Що стосується донарахування податку на прибуток та зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, то відповідні податкові повідомлення-рішення базуються на тому, що ТОВ «Моделпак» за період 01.10.2016 - 30.09.2019 вся придбана сировина (гофрокартон) списана у виробництво та вплинула на фінансовий результат за рахунок віднесення її вартості до собівартості реалізованої продукції. Разом з тим, кількість сировини (гофрокартону) 67810,87 м.кв, на загальну суму 477541,0 грн. (середньозважена ціна придбання - собівартість) на переконання податкового органу безпідставно включена до собівартості готової продукції, оскільки вона не оприбуткована на рахунки бухгалтерського обліку, як готова продукція або відходи виробництва, в тому числі: за IV квартал 2016 року в кількості 1444,51 м.кв. на суму 1747 грн. (за 2017 рік самостійно враховано розбіжності, що не вплинуло на заниження об`єкта оподаткування), за IV квартал 2018 року в кількості 40281,41 м.кв. на суму 285291 грн., за І квартал 2019 року в кількості 41612,98 м.кв. на суму 320808 грн. (за півріччя 2019 року платником частково самостійно враховано завищену собівартість в кількості 27138,15 м.кв. на суму 210405 грн.), за III квартал 2019 року в кількості 11610 м.кв. на суму 190503 грн.

Зазначені висновки податкового органу базуються на аналізі щомісячних оборотно-сальдових відомостей платника податків по рахунку 202 «напівфабрикати», рахунку 209 «інші матеріали» по номенклатурі відходи, рахунку 26 «готова продукція», та рахунку 23 «виробництво» (а.с.164-250 том 10, а.с.1-62 том 11).

В акті перевірки, на прикладі жовтня 2016 року показано методику розрахунку.

Так, всього вибуло по кредиту рахунку 202 напівфабрикатів у цьому періоді 592770,863 м.кв. на суму 3006600,53 грн. (середньо-зважена ціна 5,072112544 грн. за 1 м.кв.); Реалізовано в кількості 80707,289 м.кв. (дебет 943 «Собівартість реалізованих інших оборотних активів» К-т 202 «Напівфабрикати»); Списано у виробництво 512063,574 м.кв. (Д-т 23 «Виробництво» К-т 202 «Напівфабрикати»); Вироблено готової продукції в кількості 450169,45 м.кв. (Д-т 26 «Готова продукція» К-т23 «Виробництво», кількість в м.кв.); Відхилення між вибутою сировиною у виробництво та виготовленою готовою продукцією - 6894,13 м.кв. Понаднормативні втрати гофрокартону 10%, що встановлено Наказом по підприємству та становлять 45016,95 м.кв.; Списано гофрокартону на упавковку кількість в м.кв. (визначено наказом по підприємству) в кількості 9003,389 м.кв.; Всього відхилення між вибутою сировиною у виробництво та виходом готової продукції, враховуючи встановлені наказом понаднормові втрати та витрати на упаковку становлять в кількості 7873,789 м.кв., середньозважена ціна 5,072113 грн. Таким чином сума надміру списаної сировини (гофрокартону) визначена на рівні 39936,74 грн.

Детально помісячно та в розрізі років рух матеріалів (напівфабрикатів) наведено у додатку 16 до акту перевірки (а.с.160-171 том 1, 78 том 11).

На підставі таких розрахунків, податковим органом зроблено висновки, що у платника податків кількість переданої сировини (гофрокартону) у виробництво не відповідає кількості виходу готової продукції (гофроящики) та відходів. Зазначені невідповідності вказують на використання гофрокартону поза межами господарської діяльності платника податку, без відображення та підтвердження її використання в бухгалтерському обліку. Таким чином, перевіркою встановлено невідповідність даних кількості списаної сировини вказаної у оборотно-сальдових відомостях, актах на списання сировини у виробництво актам на оприбуткування готової продукції та відходів, що призвело до невідповідності даних бухгалтерського обліку.

На спростування висновків податкового органу, платник податків доводив, що оборотно-сальдовими відомостями та аналізом рахунків 202 (напіфабрикати покупні), 23 (виробництво), 26 (готова продукція) підтверджується, що за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 підприємством було виготовлено 21657959 м.кв. готової продукції на суму по собівартості 170485448 грн., затрачено напівфабрикатів 23828778 м.кв. на суму 155601922. Таким чином, в результаті виробництва утворились відходи в кількості 2170819 м.кв., що становить 9,1% від загальної кількості, в той час як наказом №3/р від 04.01.2016 відповідно до чинного законодавства України та п.16 ПСБО 9, з метою забезпечення єдності в складі і класифікації витрат, застосування методики визначення собівартості продукції і норм списання товарно-матеріальних цінностей, визначено, що відсоток понаднормових втрат гофрокартону на дільниці переробки та пакування має бути в межах 10%. З огляду на це, сторона позивача доводила, що нею дотримано відповідний норматив, а відтак фінансовий результат до оподаткування податком на прибуток в охопленому перевіркою періоді не занижений.

На підтвердження своїх доводів стороною позивача до матеріалів справи долучено наказ №3/р від 04.01.2016, яким: затверджено відсоток понаднормових втрат гофрокартону на дільниці переробки та пакування в межах 10%; встановлено додаткові норми списання товарно-матеріальних цінностей на собівартість продукції: на 300 м.кв. готової продукції для упаковки 6 м.кв. картону, або бракованої гофропродукції; на 1 м.куб. упаковки ленти 8м., скоби металеві 4 шт. стреч 0,250 кг; визначено, що вартість матеріальних запасів, які відносяться до собівартості продукції слід зменшувати на вартість зворотних відходів (зворотні відходи (макулатура) - залишки сировини, які продаються, як окремий вид продукції) (а.с.242-243 том 4), а також наказ про облікову політику №1/Р від 04.01.2016, яким зокрема визначено, що витрати відображаються у бухгалтерському обліку у відповідності до П(с)БО 16 «Витрати» одночасно із зменшенням активів або збільшенням зобов`язань, а у Звіті про фінансові результати - одночасно з доходами, для отримання якого вони здійснені (а.с.244-247 том 4).

Відповідну кількість відходів по своїх розрахунках позивач підтвердив актами на списання сировини за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, актами списання макулатури, пакувальних матеріалів та інших використаних матеріалів за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, актами списання гофрокартону за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 (а.с.248-250 том 4, а.с.1-250 том 5, а.с.1-149 том 6), актом замірів відходів, що утворюються внаслідок виробничого процесу обрізу (а.с.227-228 том 6) та щомісячними оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 26, 23 за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 з аналізом цих рахунків (а.с.150-173, 180-191 том 6), щомісячними оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 202, 209 (а.с.174-179, 192-198 том 6), щомісячними аналізами рахунків 6411, 209, 79 (а.с.199-226 том 6).

Надаючи правову оцінку обставинам справи в цій частині, суд вважає за необхідне врахувати наступні вимоги законодавства, чинного на момент існування спірних правовідносин.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток приватних підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №998-XIV від 16.07.1999 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат. Для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати коштів.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затверджено наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно із пунктом 6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

За правилами пункту 7 П(С)БO 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати ж, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно Відповідно до пункту 11 П(С)БО 16 «Витрати», собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Відповідно до пункту 12 П(С)БО 16, до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

Відходи оприбутковують в обліку за дебетом субрахунку 209 «Інші матеріали» в кореспонденції з кредитом рахунку 23 «Виробництво» відповідно до Додатку 3 до Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №2 від 10.01.2007 та положень Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №291 від 30.11.1999:

Дт 209 «Інші матеріали» - при використанні у власній господарській діяльності;

Кт 23 «Виробництво» .

При подальшому використанні зворотних відходів їх вартість відображають записами:

Дт 23, 91 Кт 209 - при використанні у виробництві готової продукції;

Дт 943 Кт 209 - при реалізації стороннім особам.

Судом встановлено, що ТОВ «Моделпак» здійснюючи основний вид своєї господарської діяльності закуповує сировину (картон та гофрокартон), з якого виготовляє гофровироби (ящики, лотки тощо).

Відповідно до технологічного процесу, під час виготовлення позивачем продукції утворюються технологічні відходи, частина яких у вигляді обрізків картону та гофрокартону, по своїй суті є вторинною сировиною - макулатурою. Така макулатура в охопленому перевіркою періоді реалізовувалась позивачем для підприємств, які займаються переробкою вторинної сировини. І від здійснення таких операцій позивачем також було отримано відповідний дохід, як і від реалізації гофровиробів.

Зазначені обставини в повній мірі визнані сторонами під час розгляду справи по суті і узгоджуються з даними бухгалтерського і податкового обліку позивача.

Податковий орган, роблячи висновки про заниження позивачем у відповідних періодах податку на прибуток, не ставив під сумнів право позивача на реалізацію макулатури, яка утворилася як технологічні відходи в процесі виробництва, і при цьому, не фіксував і не доводив, що вартість зворотних відходів (макулатури) була врахована позивачем у складі прямих матеріальних витрат, що формують собівартість продукції.

Податковий орган не заперечував і того факту, що платник податку з урахуванням виду його виробничої діяльності і правил ведення бухгалтерського обліку, в тому числі затверджених наказами по підприємству понаднормативних витрат (відсоток понаднормових втрат гофрокартону на дільниці переробки та пакування в межах 10% + додаткові норми списання товарно-матеріальних цінностей на собівартість продукції: на 300 м.кв. готової продукції для упаковки 6 м.кв. картону, або бракованої гофропродукції) мав право списувати такі понаднормативні витрати.

Фактично усі доводи відповідача зводяться до того, що ним були зафіксовані відхилення між кількістю вибулого у виробництво гофрокартону (у м.кв.) та кількістю виробленої готової продукції (у м.кв.) за мінусом усіх понаднормативних витрат (у м.кв.).

Визначені у такий спосіб відхилення у метрах квадратних було помножено на середньозважену ціну гофрокартону і в такий спосіб визначено вартість сировини, яка в певних періодах кваліфікована, як така, що списана надмірно.

При цьому, в акті перевірки податковий орган навів розрахунок на прикладі жовтня 2016 року, і в такий спосіб визначив суму надмірно списаної сировини (гофрокартону) на рівні 39936,74 грн. Цей та усі наступні охоплені перевіркою періоди відображені у додатку 16 до акту перевірки (а.с.160-171 том 1, а.с.78 том 11).

Аналізуючи вказаний додаток суд встановив, що позитивна сума відхилення між кількістю вибулого у виробництво гофрокартону та кількістю виробленої готової продукції зафіксована лише у жовтні та листопаді 2016 року, лютому, березні, червні, грудні 2017 року, січні, лютому, березні, липні, жовтні, листопаді, грудні 2018 року, лютому, травні, липні, вересні 2019 року. В решті ж періодів, відхилення дало негативний результат. Іншими словами, за логікою розрахунків податкового органу, в грудні 2016 року, січні, квітні, травні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2017 року, квітні, травні, червні, серпні, вересні 2018 року, січні, березні, квітні, червні та серпні 2019 року, позивач виготовив готової продукції більше, ніж списав у виробництво сировини.

Відповідно до цього, суд не може ані прийняти такий розрахунок, ані погодитись з ним, тим більше, що вказаний розрахунок не підтверджений даними актів списання сировини та матеріалів у виробництво. При цьому суд зауважує, що в акті перевірки констатовано про те, що платником податків відповідні акти надавались, однак як свідчить застосована та систематизована у додатку 16 до акту методика розрахунку, податковим органом використовувались не первинні документи, а узагальнені дані бухобліку (кредит рахунку 202, дебет рахунку 943 та дебет рахунку 23 в кореспонденції з кредитом рахунку 202, а також дебет рахунку 26 в кореспонденції з кредитом рахунку 23), а що стосується понаднормових витрат, то такі визначалися згідно з наказом по підприємству (а.с.55 том 1).

Окремо суд зауважує, що не відповідає вимогам законодавства і застосована податковим органом методика визначення вартості надмірно використаної сировини, за якою відхилення у метрах квадратних множиться на середньозважену ціну гофрокартону, при тому, що середньозважена ціна також самостійно визначена ревізорами невідомо за якою методологією і на підставі яких первинних документів.

Натомість, долученим до справи оборотно-сальдовими відомостями та аналізом рахунків 202 (напіфабрикати), 23 (виробництво), 26 (готова продукція) підтверджується, що за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 позивачем було виготовлено 21657959 м.кв. готової продукції на суму по собівартості 170485448 грн., затрачено сировини 23828778 м.кв. на суму 155601922 грн., що доводить про наявність відходів в кількості 2170819 м.кв., тобто на рівні 9,1% від загальної кількості сировини, а це в свою чергу доводить факт дотримання позивачем відсотку понаднормових втрат гофрокартону.

За наведеного, висновки відповідача про заниження позивачем податку на прибуток на суму 85958,00 грн. та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податку на прибуток за 2016 рік на суму 1747,00 грн є необґрунтованими і алогічними, а тому податкові повідомлення-рішення №1 та №1 від 31.01.2020 підлягають до скасування.

Слід зазначити, що на підставі вищевказаних висновків про надмірне списання позивачем сировини, податковий орган зробив висновки і про те, що сума ПДВ у складі вартості сировини (гофрокартону), яка надмірно списана у виробництво, є такою що безпідставно віднесена платником податку до складу податкових зобов`язань, позаяк така сировина кваліфікується як «використана поза межами господарської діяльності позивача».

На цій підставі та спираючись знову ж таки на дані додатку 16 до акту перевірки, податковий орган констатував, що платником податку в порушення п.189.1 ст.189, пп."г" п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 430381 грн., в тому числі: за жовтень 2016 року в сумі 7987 грн., за листопад 2016 року в сумі 61412,0 грн., за лютий 2017 року в сумі 1848 грн., за березень 2017 року в сумі 59431 грн., за червень 2017 року в сумі 2635 грн., за грудень 2017 року в сумі 3265 грн., за січень 2018 року в сумі 2851 грн., за лютий 2018 року в сумі 29111 грн., за березень 2018 року в сумі 17994 грн., за липень 2018 року в сумі 10617 грн., за жовтень 2018 року в сумі 61957 грн., за листопад 2018 року в сумі 7329 грн., за грудень 2018 року в сумі 3343 грн., за лютий 2019 року в сумі 83339 грн., за травень 2019 року в сумі 31315 грн., за липень 2019 року в сумі 14085 грн., за вересень 2019 року в сумі 31862 грн., а також завищено податкові зобов`язання на суму 371289 грн., в тому числі: за грудень 2016 року в сумі 69049 грн., за січень 2017 року в сумі 17707 грн., за квітень 2017 року в сумі 26633 грн., за травень 2017 року в сумі 7046 грн., за липень 2017 року в сумі 15046 грн., за серпень 2017 року в сумі 12472,0 грн., за вересень 2017 року в сумі 7542 грн., за жовтень 2017 року на суму 8230 грн., за листопад 2017 року в сумі 8921 грн., за квітень 2018 року в сумі 37585 грн., за травень 2018 року в сумі 16952 грн., за червень 2018 року в сумі 18621 грн., за серпень 2018 року в сумі 1379 грн., за вересень 2018 року в сумі 1606 грн., за січень 2019 року в сумі 10668 грн., за березень 2019 року в сумі 8509 грн., за квітень 2019 року в сумі 22428 грн., за червень 2019 року в сумі 50967 грн., за серпень 2019 року в сумі 29928 грн.

Іншими словами, податковий орган на основі зафіксованих у додатку 16 до акту перевірки розрахунків про те, що в одних місяцях охопленого перевіркою періоду платник податку використав більше сировини ніж виготовив продукції, а в інших використав сировини менше ніж виготовив продукції, констатував, що ПДВ на позитивне відхилення між кількістю вибулого у виробництво гофрокартону та кількістю виробленої готової продукції є заниженням податкового зобов`язання з ПДВ, а ПДВ на негативне відхилення - є завищенням податкового зобов`язання з ПДВ. Поміж того, що такі розрахунки не ґрунтуються ні на нормах податкового законодавства, ні на даних первинних документів бухгалтерського та податкового обліку позивача, вони не приймаються судом і з огляду на те, що в ході розгляду справи в повній мірі були спростовані висновки податкового органу про використання платником податків гофрокартону поза межами своєї господарської діяльності (які в свою чергу базувались на висновках про надмірне списання платником податків сировини у виробництво і про недотримання ним встановленого відсотку понаднормових втрат).

За наведеного, висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 430381 грн., що лягли в основу відповідної частини податкового повідомлення-рішення №1 від 31.01.2020 (згідно якого ТОВ «Моделпак» збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ) є безпідставними, а вказане податкове повідомлення-рішення у відповідній частині - протиправним.

З таких же підстав є протиправним у відповідній частині і податкове повідомлення-рішення №1 від 31.01.2020 (згідно якого до ТОВ «Моделпак» застосовано штраф за відсутність реєстрації протягом граничного строку податкових накладних), яке у відповідній частині ґрунтується на висновках про порушення позивачем норми пп. «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в силу якої платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Що стосується іншої частини податкових повідомлень-рішень №1 та №1 від 31.01.2020 (податкові зобов`язання з ПДВ та штрафні санкції з ПДВ), як і пов`язаних з ними податкових повідомлень-рішень №1 та №1 від 31.01.2020 (зменшення розміру від`ємного значення ПДВ та суми бюджетного відшкодування з ПДВ), то суд зазначає наступне.

В основу вказаних рішень покладені, зокрема, висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ по операціях з відходами (макулатурою), які утворилися в результаті власної виробничої діяльності і в подальшому були ним реалізовані із застосування пільги з ПДВ.

Так, покликаючись на норму п.23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, в силу якої операції з постачання паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД, звільнені від оподаткування ПДВ, та на норму пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, за якою платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування, податковий орган констатував про заниження позивачем податкових зобов`язань на загальну суму ПДВ - 2644547 грн.

Вказана сума була визначена наступним чином.

В акті перевірки констатовано, що для виробництва гофроящиків позивач закуповував наступні марки гофрокартону: П31, Т21К, Т22К, КГ 2К, тощо. Відповідно до наказу по підприємству №З/p від 04.01.2016, на 1 кг макулатури списують наступні марки гофрокартону в наступних вимірах: ПЗ1-1,25, Т21К; Т22К - 2,273 м.кв., КГ 2К - 3,125 м.кв.

На цій підставі податковим органом самостійно визначено середню норму списання, а саме, на 1 кг. макулатури - 2,216 м.кв, гофрокартону.

Згідно актів списання гофрокартону за первіряємий період, на 1 кг макулатури списувались наступні марки гофрокартону в наступних вимірах: ПЗ 1-1,25, Т21К; Т22К - 2,273 м.кв., а гофрокартон марки КГ 2К - 3,125 м.кв. згідно актів на списання списано в незначній кількості.

Враховуючи це, податковий орган самостійно визначив середню норму списання на 1 кг. макулатури: (1,25+2,273)/ 2 = 1,7615 м.кв. гофрокартону.

Покликаючись на те, що базою нарахування ПДВ є вартість сировини в тій її частині, з якої у процесі виробництва утворилися відходи (макулатура), реалізація яких здійснюється із застосуванням пільги, податковий орган для того, щоб визначити кількість реалізованої позивачем макулатури в кілограмах самостійно перевів її у гофрокартон. Для цього взяв кількість реалізованої макулатури і помножив на норму списання макулатури. Отриману в такий спосіб кількість гофрокартону в кілограмах помножив на середньозважену ціну за 1 кг гофрокартону у відповідному періоді і отримав вартість макулатури, ПДВ в складі якої і визначив як суму заниження об`єкта оподаткування даним видом податку.

Вказані розрахунки в межах кожного місячного періоду наведені у додатку №17 до акту перевірки (а.с.135-144 том 1), а їх методологія підтверджена відповідачем у письмових поясненнях по справі (а.с.77 том 11 на звороті).

Разом з тим, суд не може ані прийняти такий розрахунок, ані погодитись з ним, позаяк застосована відповідачем методика розрахунків не передбачена жодною нормою податкового законодавства. Більше того, така методологія не тільки не базується на первинних документах бухгалтерського і податкового обліку позивача, а й суперечить йому, позаяк і кількість, і ціна реалізованої позивачем макулатури належним чином зафіксована в його обліку, а тому самостійне визначення податковим органом вартості відходів з вартості сировини із застосуванням нормативу списання та середньозваженої ціни, розглядається як маніпуляція з кількісним і вартісним обліком.

Разом з тим, даний розрахунок не має жодного значення, позаяк покладені основу висновків податкового органу доводи про заниження платником податків податкових зобов`язань з ПДВ не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, за правилами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу вимог підпункту «б» пункту 198.5 цієї ж статті, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу).

В свою чергу, відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, в чинній редакції, тимчасово до 1 січня 2022 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України

Ця редакція діє з 01.01.2019 - відповідно до Закону № 2628-VIII від 23.11.2018. До цього і з 01.01.2017 діяла така ж редакція вказаного пункту з поправкою на те, що пільга застосовується до 1 січня 2019 року,- відповідно до Закону №1797-VIII від 21.12.2016. До цього і з 01.01.2015 діяла така ж редакція вказаного пункту з поправкою на те, що пільга застосовується до 1 січня 2017 року,- відповідно до Закону №71-VIII від 28.12.2014.

Оскільки ТОВ «Моделпак» реалізовувало в охопленому перевіркою періоді макулатуру, то воно мало повне право застосовувати відповідну пільгу з ПДВ.

При реалізації макулатури позивач виписував покупцям податкові накладні, зазначаючи в них відповідний обсяг операцій, звільнених від оподаткування з кодом ставки 903, а також вказуючи код товару згідно УКТЗЕД 4707 (а.с.1-239 том 12).

Разом з тим, суд наголошує, що підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України імперативно закріплено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Підпункт «б» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України покладає на платника податку обов`язок нарахувати податкові зобов`язання по товарах/послугах, необоротних активах, придбаних/виготовлених з податком на додану вартість, у тому разі, якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування, зокрема відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Текстуальне тлумачення даної норми свідчить на користь того, що вказаний обов`язок виникає лише щодо одних і тих самих товарів/послуг, необоротних активів. Іншими словами, якщо платник податку придбав картон для виробництва картонних ящиків, а в подальшому не переробив його, а продав як макулатуру, то такий платник податку зобов`язаний донарахувати собі відповідну суму податкових зобов`язань з ПДВ, позаяк операції з продажу макулатури звільненні від оподаткування ПДВ, на відміну від операцій з продажу картону.

Що стосується ТОВ «Моделпак», то судом встановлено, а сторонами не заперечується той факт, що позивач в охопленому перевіркою періоді отримував дохід від реалізації гофровиробів (ящиків, лотків та ін.), виготовленням яких займається на постійній основі. Для виробництва позивач закуповує картон і гофрокартон, а той час як сировину у вигляді макулатури позивач не придбаває (а.с.123 том 1).

Під час виготовлення гофровиробів утворюються технологічні відходи (обрізки картону та гофрокартону), які є макулатурою. Така макулатура по якості відповідає ГОСТУ 10700-97 і ділиться на дві марки: макулатура марки MC 5Б - обріз картону; макулатура марки MC 9В - картонні гільзи з рулонів картону. Саме такі відходи у вигляді макулатури позивач і реалізовував стороннім покупцям із застосуванням пільги з ПДВ.

Таким чином, оскільки ТОВ «Моделпак» не придбавало макулатуру як таку, тобто не придбавало відходи картону та/або гофрокартону, а натомість постачало для переробних підприємств ті відходи, які утворилися внаслідок власної виробничої діяльності, тобто макулатуру, яка утворилася як відходи при переробці закупленої сировини у готову продукцію, то до нього не можуть застосовуватися положення пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.

Доводи податкового органу про те, що базою нарахування ПДВ є вартість сировини в тій її частині, з якої у процесі виробництва утворилися відходи (макулатура), реалізація яких здійснюється із застосуванням пільги, є надуманими і не відповідають буквальному змісту відповідної правової норми.

За наведеного, податкове повідомлення-рішення №1 від 31.01.2020 у відповідній частині є протиправним, а відтак з урахуванням усіх попередніх висновків підлягає до скасування повністю, як і пов`язані з ним податкові повідомлення-рішення №1 та №1 від 31.01.2020.

Що стосується податкового повідомлення-рішення №1 від 31.01.2020, то воно також у відповідній частині пов`язане з попередніми висновками, позаяк базується виключно на тому, що відповідно до пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, позивач повинен був скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на дату виникнення податкових зобов`язань, в той час як датами виникнення податкових зобов`язань визначено дати реалізації макулатури із застосуванням пільги відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Поміж того, що матеріалами справи в повній мірі підтверджено факт виписування та реєстрації позивачем податкових накладних по операціям з продажу макулатури, звільнених від оподаткування ПДВ (а.с.1-239 том 12), в ході розгляду справи повністю спростовано доводи відповідача про те, що у позивача в охопленому перевіркою періоді виники податкові зобов`язання внаслідок застосування пільги з ПДВ по операціях з продажу макулатури, з огляду на те, що позивачем макулатура не придбавалася.

Відповідно до цього та з урахуванням наведених вище висновків податкове повідомлення-рішення №1 від 31.01.2020 підлягає до скасування в повному обсязі.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № від 31.01.2020, згідно якого ТОВ «Моделпак» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» на 58755,54 грн., в тому числі 0,00 грн. - за податковими зобов`язаннями, 58445,47 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 310,07 грн. - за пенею, то таке винесене за рахунок висновків про порушення позивачем вимог пп.14.1.180, пп.14.1.156, пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п.87.9 ст.87, п.168.1 ст.168, пп.«а» п.171.2 ст.171 та пп.«а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.

Розрахунки повноти і своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати ТОВ «Моделпак» наведені в реєстрі №1, що знаходиться безпосередньо в акті перевірки (а.с.81-87 том 1, а.с.136-142 том 10) і саме на їх підставі була визначена сума штрафної санкції та пені.

Відповідач в повній мірі визнав, що наведений розрахунок базується на зведених даних бухгалтерського обліку позивача по рахунках 66 «Заробітна плата», 6411 «Податок на доходи фізичних осіб» та на підставі аналізів рахунків: 661 (Заробітна плата), 663 (За лікарняними листами), які надавалися позивачем під час перевірки (а.с.127-201 том 11).

При цьому, відповідач також вказував, що розрахунок базується також і на первинних документах обліку, а саме банківських виписках та відомостях на виплату заробітної плати, однак жодного підтвердження цьому не надав (суду не було пред`явлено копій відповідних документів, отриманих під час перевірки, а в акті перевірки відсутні будь-які дані з таких виписок чи відомостей, та/або їх реквізити), а тому суд вказані доводи відкидає.

Згідно реєстру №1 акта перевірки, на підставі обліку ТОВ «Моделпак» (аналіз рахунка: 66) сальдо по зарплаті на початок перевірки станом на 01.10.2016 - К-т 45263 грн., нарахована до виплати заробітна плата за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 по К-ту рахунку 66 становить 10246403,90 грн., виплачено заробітної плати за період по Д-ту рахунку 66 - 10151822.13 грн., сальдо по зарплаті станом на 30.09.2019 становить К-т 139844,77 грн., що підтверджується «аналізом рахунка: 66 з жовтня 2016 року по вересень 2019 року». Станом на 01.10.2016 року по рахунку 6411 «Податок на доходи фізичних осіб» рахується кредитове сальдо в сумі 1825,47 грн. Податок на доходи фізичних осіб, визначений відповідно до розділу IV Податкового кодексу на виплачену заробітну плату за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, склав 2145674,78 грн., перераховано до бюджету 2110150,24 грн. податку на доходи фізичних осіб, сальдо по податку на доходи фізичних осіб станом на 30.09.2019 становить К-т 37350.01 грн., що підтверджується «Оборотами по рахунку 6411 за 4 кв.2016р.. за 2017р., за 2018, за 9 міс.2019р.».

Слід зауважити, що дані платника податку на початок охопленого перевіркою періоду відповідають вищевказаним даним (а.с.227-250 том 9, а.с.1-22 том 10, а.с.107-116 том 11).

Також слід зауважити, що за розрахунками повноти і своєчасності перерахування до бюджету ПДФО із заробітної плати, наведеними у реєстрі №1 акту перевірки, недоїмки виникають і закриваються в межах певних місячних періодів і не виходять за межі відповідного місяця.

Методологію своїх розрахунків, податковий орган пояснив на прикладі травня 2017 року (а.с.117-188 том 11).

Так, на підставі бухгалтерської виписки ТОВ «Моделпак» за травень 2017 року та «Аналізу рахунка по датах: 661 за травень 2017 року» та «Аналізу рахунка по датах: 663 за 2 квартал 2017 року», зокрема 22.05.2017 виплачено 134943,73 грн. заробітної плати, в т.ч. 174,55 грн. за квітень 2017 року та 134769,18 грн. авансу за травень 2017 року. Нарахована до виплати заробітна плата за травень 2017 року склала 232833,24 грн. (289114,56-55369,32-912,0 «Аналіз рахунка: 66 за травень 2017р.»). Утримано із зарплати за травень 2017 року ПДФО - 51032,57 грн. («Обороти по рахунку 6411 за 2017р.» К-т). Потрібно перерахувати 22.05.2017 ПДФО пропорційно до виплаченої зарплати: 134769,18 : 232833,24 х 51032,57 = 29538,81 грн. Фактично перераховано 22.05.2017 - 25000,00 грн. та 255,73 грн. платіжними дорученнями №3540 та №3547 відповідно. З урахуванням переплати ПДФО станом на 22.05.2017 сума не перерахованого до бюджету ПДФО під час виплати доходу склала 2962,99 грн. Відповідно 24.05.2017 виплачено 3978,59 грн. зарплати за травень 2017 року Потрібно перерахувати ПДФО: 3978,59 : 232833,24 х 51032,57 = 872,03 грн. Фактично перераховано ПДФО 24.03.2017 300,0 грн. та 500,0 грн. платіжними дорученнями №3558 та №3563, відповідно. З урахуванням недоплати ПДФО (боргу) станом на 24.05.2017 в сумі 2962,99 грн. сума не перерахованого до бюджету ПДФО під час виплати доходу склала 872,03 грн. Згідно з п.87.9 ст.87 Податкового кодексу у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Аналогічно 31.05.2017 виплачено 3415,26 грн. зарплати за травень 2017 року, потрібно перерахувати 748,56 грн. ПДФО, фактично перераховано 150,00 грн. та 550,00 грн. платіжними дорученнями №3606 та №3598 відповідно. З урахуванням недоплати ПДФО (боргу) станом на 31.05.2017 в сумі 3035,0 грн. сума не перерахованого до бюджету ПДФО під час виплати доходу склала 748,56 грн. Так само 01.06.2017 та 02.06.2017 при виплаті зарплати відповідно 1400,00 грн. та 4182,50 грн. суми не перерахованого до бюджету ПДФО під час виплати доходу склали відповідно 306,85 грн. та 916,72 грн. При виплаті залишку зарплати за травень 2017 року в сумі 86345,11 грн., в т.ч. за травень 2017 року - 85087,71 грн., за червень 2017 року - 1257.40 грн. потрібно перерахувати залишок ПДФО до перерахування за травень 2017 року : 51032,57 - 29538,81 - 872,03 - 748,56 - 306,85 - 916,72 = 18649,60 грн. Фактично 06.06.2017 перераховано 25000,00 грн. ПДФО. Переплата ПДФО 06.06.2017 склала 3143,25 грн. Аналогічно розраховані всі випадки не перерахованих до бюджету сум ПДФО під час виплати доходів на користь платників податків в періоді з 01.10.2016 по 30.09.2019.

Надаючи правову оцінку вказаним висновкам і розрахункам суд зауважує на таке.

За правилами пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку. Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання). Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Ставки податку на доходи фізичних осіб встановлені у статті 167 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 167.1 цієї статті, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

В свою чергу, за правилами пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

В той же час, за нормою пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги: у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку (пп.169.1.1.); у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 цього пункту, - для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, - у розрахунку на кожну таку дитину (169.1.2.); у розмірі, що дорівнює 150 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 цього пункту, - для такого платника податку, який: а) є одинокою матір`ю (батьком), вдовою (вдівцем) або опікуном, піклувальником - у розрахунку на кожну дитину віком до 18 років; б) утримує дитину з інвалідністю - у розрахунку на кожну таку дитину віком до 18 років; в) є особою, віднесеною законом до першої або другої категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, включаючи осіб, нагороджених грамотами Президії Верховної Ради УРСР у зв`язку з їх участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи; г) є учнем, студентом, аспірантом, ординатором, ад`юнктом; ґ) є особою з інвалідністю I або II групи, у тому числі з дитинства, крім осіб з інвалідністю, пільга яким визначена підпунктом "б" підпункту 169.1.4 цього пункту; д) є особою, якій присуджено довічну стипендію як громадянину, що зазнав переслідувань за правозахисну діяльність, включаючи журналістів; е) є учасником бойових дій на території інших країн у період після Другої світової війни, на якого поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", крім осіб, визначених у підпункті "б" підпункту 169.1.4 цього пункту (169.1.3.); у розмірі, що дорівнює 200 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 цього пункту, - для такого платника податку, який є: а) Героєм України, Героєм Радянського Союзу, Героєм Соціалістичної Праці або повним кавалером ордена Слави чи ордена Трудової Слави, особою, нагородженою чотирма і більше медалями "За відвагу"; б) учасником бойових дій під час Другої світової війни або особою, яка у той час працювала в тилу, та особою з інвалідністю I і II групи, з числа учасників бойових дій на території інших країн у період після Другої світової війни, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; в) колишнім в`язнем концтаборів, гетто та інших місць примусового утримання під час Другої світової війни або особою, визнаною репресованою чи реабілітованою; г) особою, яка була насильно вивезена з території колишнього СРСР під час Другої світової війни на територію держав, що перебували у стані війни з колишнім СРСР або були окуповані фашистською Німеччиною та її союзниками; ґ) особою, яка перебувала на блокадній території колишнього Ленінграда (Санкт-Петербург, Російська Федерація) у період з 8 вересня 1941 року по 27 січня 1944 року (169.1.4.)

Відповідно до підпункту 169.4.1. цієї ж статті, податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень. При цьому граничний розмір доходу, який дає право на отримання податкової соціальної пільги одному з батьків у випадку та у розмірі, передбачених підпунктом 169.1.2 та підпунктами «а» і «б» підпункту 169.1.3 пункту 169.1 цієї статті, визначається як добуток суми, визначеної в абзаці першому цього підпункту, та відповідної кількості дітей. Якщо платник податку отримує доходи у вигляді заробітної плати за період її збереження згідно із законодавством, у тому числі за час відпустки або перебування платника податку на лікарняному, то з метою визначення граничної суми доходу, що дає право на отримання податкової соціальної пільги, та в інших випадках їх оподаткування, такі доходи (їх частина) відносяться до відповідних податкових періодів їх нарахування.

За наведеного та з врахуванням визначеної пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставки податку на рівні 18 % бази оподаткування, податок на доходи фізичних осіб у вигляді заробітної плати розраховується за формулою: ПДФО = (ЗП - ПСП) х 18%, де ЗП - заробітна плата, а ПСП - податкова соціальна пільга.

Повертаючись до розрахунків, наведених ревізором у реєстрі №1 акту перевірки, суд констатує, що вони здійснені не на підставі вказаної формули.

Так, співставленням даних колонок «виплачено заробітної плати (доходу)» і «слід перерахувати ПДФО» суд встановив, що сума ПДФО не дорівнює 18% суми виплаченої заробітної плати, не говорячи вже про відсутність в такому реєстрі будь-яких даних про суми податкової соціальної пільги (а.с.136-142 том 10).

До прикладу, 06.10.2016 вказано про виплату позивачем заплати в розмірі 4883,52 грн. і про те, що з такого доходу слід перерахувати ПДФО на рівні 1024,14 грн., в той час як: 4883,52 грн. х 18% = 879,03 грн.; 10.10.2016 вказано про виплату заплати в сумі 400,00 грн., і про те, що з такого доходу слід перерахувати ПДФО 83,89 грн., в той час як 400,00 х 18% = 72,00 грн.; 12.10.2016 вказано про виплату зарплати в сумі 798,97 грн. і про те, що з такого доходу слід перерахувати ПДФО на рівні 63,16 грн., в той час як 798,97 х 18% = 143,82 грн.; 20.10.2016 вказано про виплату зарплати на рівні 86100 грн., і про те, що з такого доходу слід перерахувати ПДФО на рівні 18056,41 грн., в той час як 86100 х 18% = 15498,00 грн. Аналогічна ситуація з розрахунками по усіх податкових періодах, і при цьому, в переважній більшості періодів сальдо між нарахованим і сплаченим ПДФО має негативне значення, що свідчить про переплату, а не про недоїмку.

Відповідно до цього, суд не може прийняти вказані розрахунки, як обґрунтовані і законні.

Ревізор, який перевіряв правильність нарахування і сплати ПДФО пояснюючи в судовому засіданні методологію своїх розрахунків вказував, що сума ПДФО ним визначалася не прямо пропорційно до суми фактично виплаченої заробітної плати, а з урахуванням того, що у позивача періодично утворювалася заборгованість по заробітній платі перед працівниками. Відповідно до цього, під час розрахунку було застосовано коефіцієнт, що становить відсоткове співвідношення між нарахованою та фактично виплаченою заробітною платою.

В силу вимог пп.168.4.7. п.168.4 ст.168 Податкового кодексу України, відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід

Відповідно до п.126.1. ст.126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті, тобто щодо сплати акцизного збору) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

А згідно з п.127.1. ст.127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм, є правові підстави для висновку, що стаття 127 Податкового кодексу України встановлює відповідальність за порушення правил нарахування та сплати податків у джерела виплати. Згідно цієї статті, підставою відповідальності є ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Дане правопорушення може бути вчинено шляхом бездіяльності та полягати в ненарахуванні, неутриманні та/або несплаті податкового зобов`язання. Крім того, додатково встановлено умови вчинення такого правопорушення: до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Відтак положення статті 127 Податкового кодексу України встановлюють міру відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Водночас, положення статті 126 Податкового кодексу України застосовується у випадку, коли має місце факт сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання, але несвоєчасно, тобто з порушенням строків. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Отже, для визначення відповідальності у вигляді штрафних санкцій згідно з нормами статті 126 або ж статті 127 Податкового кодексу України, насамперед підлягає з`ясуванню яка з дій сталася першою: виплата доходу чи сплата податку, хоча і з порушенням строку.

Якщо до моменту виплати доходу на користь громадян податковий агент, хоча і з порушенням передбаченого статтею 168 Податкового кодексу України строку, сплачує суму податку, то застосуванню підлягає стаття 126 Податкового кодексу України. Аналогічні наслідки мають місце у разі їх одночасної сплати.

Якщо ж виплата доходу передувала сплаті податку, податковий агент має нести відповідальність на підставі статті 127 Податкового кодексу України.

Таким чином, з метою визначення відповідальності за статтями 126 та 127 Податкового кодексу України, базовим є факт виплати заробітної плати при несвоєчасному перерахуванню/неперерахуванню до бюджету податку на доходи фізичних осіб.

Даний висновок також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 22.03.2016 у справі № 813/6774/13-а.

Повертаючись до даної справи, суд констатує, що податковим органом в акті чітко визначено, що під час перевірки встановлено саме несплату (неперерахування) до бюджету податковим агентом сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб на суми виплаченої заробітної плати під час виплати оподатковуваного доходу, а саме випадки, коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб з цього доходу, а також неподання податковим агентом платіжних доручень для перерахування належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати оподатковуваного доходу.

Наведене кореспондується із розрахунком штрафу, що є додатком до податкового повідомлення-рішення № від 31.01.2020 (а.с.29-30 том 1), в якому чітко зазначено про нарахування штрафу у розмірі 25%, 50% і 75 % від суми ПДФО, що не перерахований до бюджету під час виплати доходів і з самим податковим повідомленням- рішенням, де зазначено про застосування штрафу на підставі п.127.ст.127 Податкового кодексу України.

Разом з тим, методологія, за якою перевіряючими були визначені суми ПДФО, щодо яких слід застосувати штрафну санкцію, свідчить на користь того, що вони стосуються фактів сплати позивачем ПДФО після настання граничних термінів сплати до бюджету, передбачених п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, що відповідно надавало право податковому органу на застосування штрафної санкції, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України, у тому випадку, якщо б такі факти були підтверджені належним чином, але аж ніяк не тієї, яка передбачена статтею 127 Податкового кодексу України.

Оскільки жодного випадку, коли б виплата позивачем доходу у вигляді заробітної плати передувала сплаті ПДФО під час перевірки встановлено не було, і прямих доказів зворотного суду не надано, в той час як побічні докази свідчать про відсутність таких фактів, ТОВ «Моделпак» не може нести відповідальність за статтею 127 Податкового кодексу України.

За наведеного, податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2020 є протиправним і підлягає до скасування.

В свою чергу, відповідно до пункту 16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

При цьому, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. І платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, порядок сплати військового збору аналогічний порядку сплати податку на доходи фізичних осіб.

Сума військового збору розраховується за формулою: ВЗ = (ЗП - ПСП) х 1,5 %, де ЗП - заробітна плата, а ПСП - податкова соціальна пільга.

Розрахунок повноти і своєчасності перерахування до бюджету військового збору наведений у реєстрі №2 акта перевірки (а.с.90-96 том 1, а.с.145-151 том 10).

Як і розрахунки по ПДФО, розрахунки, наведених ревізором у реєстрі №2 здійснені не на підставі вказаної формули.

Так, співставленням даних колонок «виплачено заробітної плати (доходу)» і «слід перерахувати ВЗ» суд встановив, що сума військового збору не дорівнює 1,5% суми виплаченої заробітної плати, не говорячи вже про відсутність в такому реєстрі будь-яких даних про суми податкової соціальної пільги. Так, до прикладу, 06.10.2016 вказано про виплату позивачем заплати в розмірі 4883,52 грн. і про те, що з такого доходу слід перерахувати військовий збір на рівні 86,96 грн., в той час як: 4883,52 грн. х 1,5% = 73,25 грн. Аналогічна ситуація з розрахунками по усіх податкових періодах, і при цьому, в переважній більшості періодів сальдо між нарахованим і сплаченим військовим збором має негативне значення, що свідчить про переплату, а не про недоїмку.

Відповідно до цього, суд не може прийняти вказані розрахунки, як обґрунтовані і законні, тим більше, що штрафна санкція по ВЗ аналогічно ПДФО нарахована по статті 127 Податкового кодексу України, в той час як жодного випадку, коли б виплата позивачем доходу у вигляді заробітної плати передувала сплаті військового збору під час перевірки встановлено не було, і прямих доказів зворотного суду не надано.

За наведеного, податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2020 також є протиправним і підлягає до скасування.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № від 31.01.2020, згідно якого до ТОВ «Моделпак» застосовано штраф у сумі 510,00 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб» за порушення п.51.1 ст.51, пп.«б» п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, розділу III «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», а саме щодо податкових розрахунків за формою 1 ДФ за 3, 4 квартал 2016 року, 1, 2, 3, 4 квартали 2017 року, 1, 2, 3, 4 квартали 2018 року, 1, 2, 3 квартали 2019 року, то суд констатує, що матеріалами справи в повній мірі підтверджено і своєчасність подання, і правильність зазначених розрахунків (а.с.229-250 том 6, а.с.1-54 том 7).

Відтак вказане рішення також є необґрунтованим і абсолютно безпідставним.

Що стосується вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-4 від 31.01.2020, якою ТОВ «Моделпак» повідомлено, що станом на 09.01.2020 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 1008,50 грн., то вона винесена на підставі висновків про порушення позивачем п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, в акті перевірки зафіксовано, що у Звітах за січень, лютий, березень 2017 року, лютий, березень, квітень, травень 2018 року у рядку 3.5 платником занижено нарахування єдиного внеску за ставкою 22,0% внаслідок заниження додаткової бази нарахованої допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, на яку нараховується єдиний внесок, а саме: по працівнику ОСОБА_5 - за січень 2017 року на суму 166,31 грн. за лютий 2017 року на суму 218,35 грн., за березень 2017 року на суму 166.31грн., по працівнику ОСОБА_7 - за лютий 2018 року на суму 115,12 грн., за березень 2018 року на суму 102,14 грн., за квітень 2018 року на суму 125,27 грн., за травень 2018 року на суму 115,06 грн. Загальна сума заниженого ЄСВ 1008,50 грн. (а.с.155 том 10).

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

А відповідно до абзацу сьомого цього пункту платниками єдиного внеску також є роботодавці: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб, які зокрема, отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами.

В силу вимог пункту 1 частини першої статті 7 вказаного Закону, для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується: на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

При цьому, нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

А відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Як встановлено податковою перевіркою, та не спростовано платником, при визначенні різниці між розміром мінімальної заробітної плати та фактично нарахованої заробітної плати роботодавцем у Звітах по нарахуванню ЄСВ за січень, лютий, березень 2017 року, лютий, березень, квітень, травень 2018 року ТОВ «Моделпак» занижено нарахування єдиного внеску за ставкою 22,0% внаслідок заниження бази нарахування ЄСВ на виплату допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами.

Відповідно до цього, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю-4 від 31.01.2020 винесена відповідачем на законних підставах, обґрунтовано та правомірно.

Що стосується рішення № від 31.01.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 1687,56 грн., то воно винесене на підставі пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010.

При цьому, в акті перевірки зафіксовано, що позивачем у Звітах за лютий, квітень, червень 2015 року, листопад 2016 року , квітень, червень, вересень, жовтень 2017 року, лютий 2018 року занижено додаткову базу нарахованої заробітної плати (допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами), на яку нараховується єдиний внесок, по працівниках: ОСОБА_1 - за лютий 2015 року на суму 197,17 грн., за червень 2015 року на суму 36,24 грн., ОСОБА_2 - за квітень 2015 року на суму 30,38 грн., ОСОБА_3 - за квітень 2015 року на суму 295,51 грн., ОСОБА_4 - за листопад 2016 року на суму 264,40 грн., ОСОБА_5 - за листопад 2016 року на суму 284,31 грн., за квітень 2017 року на суму 651,97 грн., ОСОБА_6 - за червень 2017 року на суму 55,31 грн, за вересень 2017 року на суму 10,21 грн., за жовтень 2017 року на суму 495,86 грн., ОСОБА_7 - за лютий 2018 року на суму 56,46 грн., і платником самостійно виправлено помилки та відображено нарахування єдиного внеску у Звіті за травень 2018 року в сумі 2377,82 грн. у рядку 4.1.1. (а.с.155 том 10).

Зазначені висновки відповідача узгоджуються з долученою до матеріалів справи звітністю позивача з ЄСВ за відповідні періоди (а.с.212-250 том 11).

За правилами пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010, податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки позивачем самостійно донараховано єдиний внесок за попередні періоди у Звіті за травень 2018 року в сумі 2377,82 грн., а також за наслідками перевірки відповідачем підставно донараховано позивачу ЄСВ в розмірі 1008,50 грн., то податковим органом на цілком законних підставах було нараховано платнику штраф у розмірі 10 % донарахованої суми ЄСВ з обмеженням його розміру у всіх періодах п`ятдесятьма відсотками донарахованого ЄСВ, в загальній сумі 1687,56 грн. (а.с.21 том 1).

Відповідно до цього, жодних підстав для скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-4 від 31.01.2020 та рішення № від 31.01.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску немає.

За усього наведеного вище, позовні вимоги ТОВ «Моделпак» підлягають до часткового задоволення.

За правилами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно, ТОВ «Моделпак» належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Рівненській області пропорційну до задоволених майнових вимог суму сплаченого ним судового збору, а саме 21009,49 грн. (99,95 % (відсоток задоволених вимог) від 21020,00 грн. (загальна сума сплаченого судового збору).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак» (, вулиця Данила Галицького, будинок 5, квартира 1, місто Рівне, 33023) до Головного управління ДПС у Рівненській області (, вулиця Відінська, будинок 12, місто Рівне, 33023) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 31.01.2020, згідно якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Моделпак» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток» на 107447,00 грн., в тому числі 85958,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 21489,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 31.01.2020, згідно якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Моделпак» зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на 1747,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 31.01.2020, згідно якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Моделпак» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на 1511797,00 грн., в тому числі 1209438,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 302359,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 31.01.2020, згідно якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак» застосовано штраф у сумі 1502764,00 грн. за відсутність реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригування.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 31.01.2020, згідно якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Моделпак» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2019 року на 499146,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 31.01.2020, згідно якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Моделпак» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 1243819,00 грн., у тому числі сума завищення бюджетного відшкодування, відшкодована на дату складання податкового повідомлення-рішення - 995055,00 грн., та штрафні (фінансові) санкції (штраф) - 248764,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2020, згідно якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Моделпак» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на 11979,94 грн., в тому числі 0,00 грн. - за податковими зобов`язаннями, 11904,83 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 75,11 грн. - за пенею.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2020, згідно якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Моделпак» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» на 58755,54 грн., в тому числі 0,00 грн. - за податковими зобов`язаннями, 58445,47 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 310,07 грн. - за пенею.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2020, згідно якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак» застосовано штраф у сумі 510,00 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб».

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-4 від 31.01.2020 та рішення № від 31.01.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області пропорційну суму сплаченого судового збору, а саме 21009,49 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 19 жовтня 2020 року.

Суддя Н.В. Друзенко