Справа № 640/13206/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у м. Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року Головне управління ДФС у м. Києві (далі - Позивач, ГУ ДФС у м. Києві) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Відповідач, ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках, що обслуговують та належать такому платнику, на загальну суму податкового боргу у розмірі 131 710,85 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2020 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг виник у Відповідача на підставі податкових повідомлень-рішень, які не були оскаржені, а також податкових декларацій, доказів сплати грошових зобов`язань за якими матеріалами справи не підтверджено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що контролюючий орган звернувся із вказаним позовом поза межами граничного 1095-денного строку. Крім того, наголошує, що в силу абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України суб`єкт владних повноважень має право звернутися до суду із позовом про стягнення податкового боргу протягом трьох місяців, а тому позовна заява повинна була бути повернута.

Після усунення визначених в ухвалі від 09.06.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.11.2020 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до суду у Відповідача існувала несплачена податкова заборгованість з:

- єдиного податку на суму 69 651,38 грн., нарахованого згідно податкових повідомлень-рішень від 27.12.2017 року № та № (а.с. 30-32), які отримані ОСОБА_1 29.12.2017 року (а.с. 37) та не оскаржені, а також уточнюючої податкової декларації (а.с. 28-29);

- податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, на суму 58 157,59 грн., нарахованого згідно податкової декларації за 2016 рік (а.с. 47-49) та податкового повідомлення-рішення від 19.11.2018 року № (а.с. 40-41), яке направлено ОСОБА_1 19.11.2018 року та повернуто на адресу контролюючого органу 20.12.2018 року (а.с. 42) і не було оскаржене;

- військового збору в сумі 3 901,88 грн., нарахованого згідно податкової декларації за 2016 рік (а.с. 47-49).

Судом першої інстанції також встановлено, що податкова вимога форми «Ф» від 04.04.2016 року №1043-17 на суму 97 305,02 грн. направлялася на адресу платника податків та була отримана ним 14.04.2016 року (а.с. 50).

Відтак, на переконання Окружного адміністративного суду міста Києва, з огляду на те, що частина грошових зобов`язань визначена Відповідачем самостійно, доказів їх сплати не надано, податкові повідомлення-рішення були отримано ОСОБА_1 та в установленому законом порядку не оскаржені, а процедура звернення до суду із позовом про стягнення податкової заборгованості була дотримана, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На думку судової колегії, такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

При цьому, за правилами п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Матеріали справи, зокрема, зміст інтегрованої картки платника (а.с. 12-19), а також дані камеральної перевірки (а.с. 34-35) свідчать, що у період з лютого 2016 року по червень 2019 року податковий борг з єдиного податку ОСОБА_1 не був погашений у повному обсязі, а відтак у ГУ ДФС у м. Києві не виникло обов`язку із додаткового надіслання платнику податків податкової вимоги,

Відповідно до абзаців 2-4 п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Як було встановлено раніше, податкові повідомлення-рішення від 27.12.2017 року № та № були отримані Відповідачем 29.12.2017 року, а податкове повідомлення-рішення від 19.11.2018 року № - повернуто 20.12.2018 року відправнику з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язок з пересилання поштового відправлення. Викладене, з урахуванням наведених вище норм, свідчить про те, що указані індивідуальні акти, які направлені Відповідачу на податкову адресу ( АДРЕСА_1 ), були вручені ОСОБА_1 належним чином. Доказів їх оскарження в установленому порядку платником податків надано не було.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2018 року у справі № 826/14195/16, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом позову про стягнення податкового боргу, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у відповідній справі.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: 54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що податковий борг з єдиного податку на суму 69 651,38 грн., з податку на доходи фізичних осіб на суму 58 157,59 грн. та військового збору на суму 3 901,88 грн. нарахований Відповідачем самостійно або донарахований Позивачем згідно податкових повідомлень-рішень, які оскаржені не були, а доказів сплати таких зобов`язань матеріали справи не містять, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання Апелянта на те, що із вказаним позовом ГУ ДФС у м. Києві звернулося поза межами встановлених ст. 102 ПК України та ст. 122 КАС України строків, судова колегія вважає необґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, оскільки податковий борг виник у Відповідача у період з січня 2017 року (уточнююча податкова декларація від 23.01.2017 року №) по листопад 2018 року (податкове повідомлення-рішення від 19.11.2018 року №), то звернення із вказаним позовом до суду 17.07.2019 року відбувалося у межах встановленого ПК України 1095-денного строку.

Крім того, судовою колегією відхиляються посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції встановленого абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України тримісячного строку звернення до суду суб`єктом владних повноважень, оскільки норми ст. 102 ПК України, які встановлюють 1095-денний строк для стягнення податкового боргу, щодо спірних правовідносин є спеціальними. Наведена позиція також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.09.2019 року у справі №520/1919/19.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено « 04» листопада 2020 року.