Справа № 640/2945/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

05 листопада 2020 року м. Київ№640/2945/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

у порядку письмового провадження в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
до Керівника Управління юридичного забезпечення Міністерства закордонних справ України Усатого Віталія Юрійовича
провизнання протиправними дій та бездіяльності

встановив:

07 лютого 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі також - позивачка, ОСОБА_1 ) з позовом до керівника Управління юридичного забезпечення Міністерства закордонних справ України Усатого Віталія Юрійовича (далі також - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії та бездіяльність керівника (тимчасово виконуючого обов`язки начальника) Управління юридичного забезпечення Міністерства закордонних справ України Усатого Віталія Юрійовича (а саме: порушення ним вимог законів України «Про звернення громадян» та «Про державну службу»), які порушили встановлений порядок розгляду звернень громадян, охоронювані законом права, свободи та інтереси ОСОБА_1 і заподіяли їй матеріальні збитки в розмірі 1 042,70 доларів США та спричинили моральну шкоду в сумі 4 723,00 грн.;

- стягнути з відповідача відшкодування нанесених ним позивачеві матеріальних збитків у розмірі 1042,70 доларів США та спричиненої їй моральної шкоди у сумі 4723 гривень.

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року та направлено справу до цього суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 27 травня 2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 22 червня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі №640/2945/20 до набрання законної сили рішеннями у справах №826/9588/17 та №826/9871/17.

Відповідач звернувся до суду з клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 13 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви та запропоновано сторонам у справі надати відповідні докази суду.

08 вересня 2020 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_1 , надані на виконання вимог ухвали суду від 13 серпня 2020 року, в яких вона наполягає на дотриманні нею строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Однак, суд дійшов висновку про необхідність залишити позовну заяву без розгляду з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що відповідач розглянув її звернення від 23 листопада 2016 року, адресоване Міністру закордонних справ України Клімкіну П.А., та листом від 02 грудня 2016 року №721/19-091-1388 надав на нього відповідь за відсутності на це відповідних повноважень, що є перевищенням наданих йому повноважень і порушує статті 7, 8 та 62 Закону України «Про державну службу», частину третьої статті 15, статті 19 Закону України «Про звернення громадян», статті 22 та 60 Закону України «Про запобігання корупції».

Також у позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що звернулася до адміністративного суду в межах шестимісячного строку, оскільки про порушення своїх прав у зв`язку із розглядом відповідачем її звернення від 23 листопада 2016 року вона дізналася з постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року, якою залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у справі №826/11676/17, і повний текст якої вона отримала 07 серпня 2019 року.

Суд не взяв до уваги такі доводи позивачки, оскільки дійшов висновку, що зі змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №826/11676/17 не вбачається встановлення названим судом обставин, що стосуються розгляду Міністерством закордонних справ України та/або його посадовими особами звернення ОСОБА_1 від 23 листопада 2016 року. У свою чергу зі змісту рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у цій же ж справі вбачається встановлення судом обставини лише щодо її звернення до згаданого Міністерства з листом від 23 листопада 2016 року. Докази щодо дати отримання нею вищевказаного листа від 02 грудня 2016 року №721/19-091-1388 позивачка суду не надала, тоді як в матеріалах справи міститься інформація про те, що вона значно раніше дізналася про вказаний лист, на що звернув увагу відповідач в клопотанні про залишення позову без розгляду.

У поясненнях, наданих суду на виконання вимог ухвали суду від 13 серпня 2020 року, позивачка повторно виклала свої доводи про дотримання нею строку звернення до суду з позовною заявою. При цьому вона не вказала, що про існування листа Міністерства закордонних справ України від 02 грудня 2016 року №721/19-091-1388 за підписом керівника Управління юридичного забезпечення Усатого В.Ю. дізналася 07 грудня 2016 року, отримавши його поштою. Про те, що відповідач не мав повноважень розглядати її звернення від 23 листопада 2016 року та надавати на нього відповідь листом від 02 грудня 2016 року №721/19-091-1388, а відтак порушив її право на належний розгляд цього звернення, ОСОБА_1 дізналася лише з постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №826/11676/17, яким встановлено факт відсутності передоручення Міністром закордонних справ іншій посадовій особі Міністерства, а саме ОСОБА_3 , свого законодавчо визначеного обов`язку підписання відповідей на звернення громадян, зокрема, на звернення позивачки від 07 лютого 2017 року. Раніше, як стверджує позивачка, вона не мала підстав навіть припустити про відсутність у відповідача повноважень щодо розгляду її звернення та надання їй відповіді на нього. Таким чином тільки отримавши 07 серпня 2019 року повний текст цього судового рішення, вона дізналася про порушення своїх прав і з цієї дати розпочався перебіг строку щодо її звернення до суду з позовом, тому подання цього позову 07 лютого 2020 року відбулося в межах установленого строку.

Інших обставин та доказів на підтвердження дотримання строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 у своїх пояснення не виклала.

Ознайомившись із указаними поясненнями суд дійшов висновку, що викладені в них доводи позивачки про дотримання строку звернення до суду за своїм змістом є тотожними із поясненнями, викладеними нею в позовній заяві, та не підтверджують дотримання нею цього строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, як вказав Верховний Суд в постанові від 17 вересня 2020 року у справі №826/9871/17, поняття «особа повинна» необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і їй не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Ураховуючи вказану правову норму та те, що позивач 07 грудня 2016 року отримала лист Міністерства закордонних справ України від 02 грудня 2016 року №721/19-091-1388 за підписом керівника Управління юридичного забезпечення ОСОБА_2 , суд уважає, що саме з цієї дати вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення відповідачем її права на належний розгляд звернення від 23 листопада 2016 року і протягом шести місяців, тобто в строк до 07 червня 2017 року, звернутися до суду з позовом щодо оскарження дій відповідача у зв`язку з розглядом згаданого звернення. При цьому судом не встановлено жодних перешкод для з`ясування позивачкою наявності чи відсутності у позивача відповідних повноважень щодо розгляду її звернення та надання на нього відповіді до спливу шестимісячного строку.

За змістом частини першої статті 123, частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач має право звернутися до суду з заявою про його поновлення, в якій вказати про підстави для поновлення строку та зобов`язаний додати докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Наполягаючи на дотриманні строку звернення до суду, позивач обґрунтованих доводів з цього приводу суду не виклала, належних доказів на підтвердження дотримання строку не надала. Крім того, позивачка не подала до суду заяву/клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Відтак, звернення ОСОБА_1 до суду 07 лютого 2020 року з адміністративним позовом відбулося поза межами установленого законом шестимісячного строку без поважних причин.

Суд звертає увагу, що законодавче закріплення строків звернення до суду з адміністративним позовом є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні владних управлінських функцій, дисциплінування учасників судового процесу, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах.

При цьому Європейський суд з прав людини у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» вказав, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Згідно з частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Ураховуючи висновок суду про пропущення позивачкою строку звернення до суду без поважних причин та ненадання нею заяви/клопотання про поновлення цього строку з обґрунтуванням поважності причин його пропущення, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 2, 77, 90, частиною третьою статті 123, статтями 159, 229, 240, 241-246, 248 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до керівника Управління юридичного забезпечення Міністерства закордонних справ України Усатого Віталія Юрійовича про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення коштів - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Шейко Т.І.