Справа № 460/3223/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3223/20 пров. № А/857/11023/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року в справі №460/3223/20 (суддя Зозуля Д.П., м. Рівне) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила: а) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування до вислуги років половини строку навчання, а саме - 2 роки 8 місяців 19 днів за період навчання з 01.09.1998 по 07.02.2004 в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого;

б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати половину строку навчання, а саме - 2 роки 8 місяців 19 днів за період навчання з 01.09.1998 по 07.02.2004 в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого до вислуги років відповідно до ст. 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 №2663-111);

в) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову в призначенні пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІI (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), з 25.03.2020 без обмеження її максимальним розміром, виходячи з розміру 90 відсотків від суми щомісячного заробітку, з урахуванням довідок про складові заробітної плати прокуратури Рівненської області.

Рішенням від 16 липня 2020 року Рівненський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої не врахував, що на час початку проходження позивачем служби в органах прокуратури 2002 рік, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих було визначено ст. 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ (надалі Закон №1789), який був чинний до 14.07.2015.

Відповідно до норми вказаної статті право на пенсійне забезпечення за вислугу років мали прокурори та слідчі прокуратури зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Станом на час звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, складає 20 років 7 місяців 3 дні (довідка прокуратури області від 28.02.2020 за №11-12д).

У той же час, ГУ ПФУ в Рівненській області покликається на ст. 86 Закону України ,,Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-УІІ, який набрав чинності 15.07.2015, відповідно до якого право на пенсійне забезпечення у позивача виникло б за умови наявності вислуги років на день звернення не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Проте, як вважає апелянт, відповідач при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії не врахував того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Наголошує, що саме на час, коли діяла вказана норма (ст. 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру) позивач обирала місце працевлаштування з урахуванням всіх гарантій, які надаються державою працівникам, в тому числі гарантій щодо пенсійного забезпечення.

А тому неправомірним є рішення пенсійного органу щодо відмови у призначенні їй пенсії за умовами ст. 50-1 Закону №1789.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін, а вимоги апеляційної скарги відхилити.

Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 25.03.2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою та долученими документами (копія трудової книжки, диплом, паспорт, довідки про стаж роботи в органах прокуратури, про складові заробітної плати) про призначення пенсії за вислугою років, як прокурорському працівнику, відповідно до статті 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (а.с.17-18).

Відповідно до листа № 5033-4906/О-02/8-1700/20 від 10.04.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило ОСОБА_1 , що до стажу роботи на посадах прокурорів, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, зараховуються періоди роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 Закону України ,,Про прокуратуру №1697-VII, та періоди роботи на посадах помічника (старшого помічника) прокурора до 20.05.2012 (до внесення змін до статті 56 Закону України ,,Про прокуратуру від 05.11.1991 № 1789). Згідно з поданими документами, вислуга років на дату звернення, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів, орієнтовно становить 17 років 10 місяців 17 днів (по 29.02.2020). При цьому, диплом про навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого від 07.02.2004 не містить відомостей про дату вступу, термін та форму навчання. Разом з тим, згідно з трудовою книжкою, у період до 07.02.2004 (дата закінчення навчання) позивач отримувала допомогу по безробіттю в Корецькому районному центрі зайнятості з 06.04.2000 по 02.10.2000. Отже, підстав для призначення пенсії за вислугою років, відповідно ст. 86 Закону України ,,Про прокуратуру №1697-УІІ, згідно з поданими документами немає, через відсутність на день звернення вислуги років не менше 24 років 6 місяців (а.с.19-22).

Згідно з копією довідки про складові заробітної плати від 19.03.2020 № 18-213, ОСОБА_1 працює (працювала) в прокуратурі Рівненської області на посаді начальника відділу, заробітна станом на 01.03.2020 становить: посадовий оклад - 5730,00 грн, надбавка за вислугу років (25%) - 1432,50 грн, усього - 7162,50 грн (а.с.26).

Також позивач приєднала до матеріалів справи довідку про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) (а.с.27-28).

Як зазначено у довідці прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 № 11-12 д, виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому, що відповідно до Закону України ,,Про прокуратуру, станом на 28.02.2020 стаж її роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, становить 20 р. 07 м. 03 дні.

До вказаного стажу, згідно із Законом України ,,Про прокуратуру, зараховується:

1) половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1998 по 07.02.2004 (всього 05 р. 05 м. 07 дн., половина строку - 02 р. 08 м. 19 дн.), диплом Національної юридичної академії України від 07.02.2004 НОМЕР_1 ;

2) час роботи на прокурорських посадах у прокуратурі Рівненської області з 15.04.2002 по 28.02.2020 (всього стаж - 17 р. 10 м. 14 дн.), записи в трудовій книжці №№ 3-16(а.с.29).

Відповідно до записів копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 06.04.2000 по 02.10.2000 отримувала допомогу по безробіттю, перебуваючи у Корецькому районному центрі зайнятості; з 15.04.2002 по 28.02.2020 перебувала на прокурорських посадах у прокуратурі Рівненської області(а.с.32-35).

Враховуючи наявність всіх необхідних умов для призначення пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІI, та не погоджуючись із висновками відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що 14.10.2014 набрав чинності Закон України ,,Про прокуратуру, згідно з яким положення ч.1 ст.50-1 Закону України № 1789-XII від 05.11.1991 ,,Про прокуратуру, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України № 1697-VII від 14.10.2014 ,,Про прокуратуру, а саме - з 15.07.2015.

На час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії позивач не набула право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України № 1789-XII від 05.11.1991 ,,Про прокуратуру через відсутність відповідної вислуги років. В зазначений період діяли норми щодо призначення пенсії працівникам прокуратури, визначені ст.86 Закону України № 1697-VІІ від 14.10.2014 ,,Про прокуратуру, якими передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 06 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 06 місяців.

Враховуючи вищезазначене, підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України № 1789-XII від 05.11.1991 ,,Про прокуратуру є відсутніми.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує, що умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено ст.50-1 Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 ,,Про прокуратуру. Редакція зазначеної статті неодноразово змінювалась.

Відповідно до ст.50-1 Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 ,,Про прокуратуру (в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України ,,Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи № 3668-VІ, який набрав чинності з 01.10.2011, внесені зміни до ст.50-1 Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 ,,Про прокуратуру, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців.

Таким чином, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26.07.2001 до 01.10.2011 мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того, чи було воно фактично реалізовано шляхом звернення зацікавленої особи до органів ПФ України з заявою про призначення пенсії.

Як правильно дослідив суд першої інстанції, станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому, у період дії ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції від 26 липня 2001 року позивач не набула права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до норм цього закону.

Покликання апелянта на наявність у неї необхідного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІ, яка діяла в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001, є безпідставним, оскільки зазначений у довідці прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 № 11-12 д. стаж роботи ОСОБА_1 , сформований станом на 28.02.2020.

15.07.2015 набрала чинності нова редакція Закону України ,,Про прокуратуру № 1697-VII від 14.10.2014, пунктом 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України ,,Про прокуратуру № 1789-XII від 05.11.1991, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої ст.50-1 цього Закону.

Таким чином, починаючи з 15.07.2015, положення ч.1 ст.50-1 Закону України № 1789-XII від 05.11.1991 ,,Про прокуратуру, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України № 1697-VII від 14.10.2014 ,,Про прокуратуру.

Відтак, на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років змінені умови призначення таких пенсій; наведене питання врегульовано приписами ст.86 Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 ,,Про прокуратуру; правові підстави для застосування в цьому випадку норм попереднього Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 ,,Про прокуратуру (окрім норм, дія яких продовжена) є відсутніми.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугою років (25.03.2020) діяли норми щодо призначення пенсії працівникам прокуратури, визначені ст.86 Закону України № 1697-VІІ від 14.10.2014р. ,,Про прокуратуру, згідно з якою прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 06 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 06 місяців.

Поряд з цим, відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , станом на 28.02.2020 у неї наявний стаж роботи на посадах прокурорів 17 років 10 місяців 17 днів, що не є достатнім також для виникнення права на призначення пенсії відповідно до вимог ст. 86 Закону №1697-VII, враховуючи дату (25.03.2020) звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії.

Суд першої інстанції також ретельно дослідив питання наявності у позивача права щодо зарахування до вислуги років половини строку навчання позивача в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого та дійшов правильного висновку про відсутність такого.

Так, відповідно до ч.6 ст.86 Закону України № 1697-VІІ від 14.10.2014р. ,,Про прокуратуру до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, половина строку навчання у вищих юридичних начальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Згідно із долученої копії диплома Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого про вищу освіту від 07.02.2004 НОМЕР_1 та додатка до диплома про вищу освіту 02 НОМЕР_3 , колегія суддів вбачає, що ОСОБА_1 вступила до вузу 1998 року та закінчила 2004 року, термін навчання 5 років 6 місяців, форма навчання без відриву від виробництва, тобто за заочною формою навчання (а.с.30, 31).

Отже, вказаний період навчання не зараховується до вислуги років, що дає право на призначення пенсії, відповідно до ст. 86 Закону №1697-VII, оскільки позивач не навчалася на денній формі у вищому навчальному закладі.

Підсумовуючи наведені обставини справи та норми законодавств, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 у період з 26.07.2001 по 01.10.2011 не мала необхідного стажу роботи для призначення пенсії, тому у неї не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 ,,Про прокуратуру; на правовідносини, які виникли 25.03.2020 у зв`язку із зверненням позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії поширюється дія Закону України ,,Про прокуратуру № 1697-VII від 14.10.2014, оскільки ст.50-1 Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 ,,Про прокуратуру втратила свою чинність; станом на 25.03.2020 стаж позивача складає 17 років 10 місяців 17 днів, що є меншим від встановленого ст.86 Закону України ,,Про прокуратуру № 1697-VII (24 роки 06 місяців) стажу, за наявності якого особа має право на призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не набула такого права на призначення пенсії за вислугу років, тому неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.05.2016 у справі №33/6710/15-а, а також Верховним Судом у справах №372/2909/17, №211/2177/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Також Верховний Суд у своїх рішеннях (постанови від 10.10.2019 у справі №554/5582/17, від 27.02.2019 у справі №415/2185/17) сформулював правовий висновок, що якщо у період дії ст. 50-1 Закону № 1789-XII у редакції, яка діяла до 01.10.2011, у особи не виникло право на призначення пенсії, то внесені до зазначеної статті зміни щодо збільшення необхідного для призначення пенсії стажу не є звуженням прав такої особи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України ,,Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні ,,Великода проти України (№43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У справі ,,Суханов та Ільченко проти України (рішення від 26.06.2014р., п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин ,,законне сподівання на отримання ,,активу також може захищатися ст. 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має ,,законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

У спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача немає ,,законних сподівань на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст.1 Першого протоколу.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів бере також до уваги правову позицію Верховного Суду у наведеній категорії справ, що викладена в постанові від 10.05.2018 у справі № 727/9397/16-а, постанові від 03.04.2018 у справі № 465/7186/16-а, постанові від 08.06.2018 у справі № 694/728/16-а, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України ,,Про судоустрій і статус суддів є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, керуючись вищевказаними положеннями нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову із зазначених вище мотивів.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року в справі №460/3223/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 06.11.2020.