Справа № 560/1228/20
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1228/20
РІШЕННЯ
іменем України

29 жовтня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

за участю:секретаря судового засідання Святецької М.В. представника позивача: Рачка Р.В. представників відповідача: Шекера О.В., Горбатова О.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання нечинними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 в якому з урахуванням уточнень до позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Озброєння Збройних Сил України від 30.08.2019 року №225 "Про результати службового розслідування". Визнати протиправним та скасувати пункт 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 вересня 2019 року №554 про результати службового розслідування но факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 . Визнати протиправним та скасувати Наказ Начальника 1631 артилерійського озброєння (1 розряду) Командування Сил логістики Збройних Сил України від 18 вересня 2019 року №9-РС. Визнати протиправним та скасувати Наказ Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 січня 2020 року №18 в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "д" (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу". Зобов`язати Командира військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2) частини 5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" із виплатою належної ОСОБА_1 грошової допомоги. Стягнути з Озброєння Збройних Сил України, військова частина НОМЕР_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 січня 2020 року по день належного звільнення. Зобов`язати Озброєння Збройних Сил України, військова частина НОМЕР_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 , врахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , час вимушеного прогулу, з 24 січня 2020 року по день належного звільнення, в строк вислуги років в Збройних Силах України та в строк дії контракту на проходження служби. Стягнути з Озброєння Збройних Сил України, військова частина НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є учасником бойових дій, проходив військову службу в зоні проведення антитерористичної операції у 2014 році. 30.07.2018 призваний Шепетівським ОМВК на військову службу. Позивач вказує, що 30.08.2018 уклав 3-річний контракт про проходження військової служби, працював на посаді водія-електрика радіостанції у в/ч НОМЕР_1 .

Позивач вказує, що 23.08.2019, близько 21:45, у позаробочий час, не при виконанні службових обов`язків, потрапив у ДТП, внаслідок якої отримав важкі травми і з того часу перебуває на лікуванні. Під час перебування в госпіталі його ознайомили із результатами службового розслідування за фактом ДТП. Пунктом 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування від 18.09.2019 №554 встановлено: "за вчинення кримінального правопорушення солдата ОСОБА_1 звільнити з Збройних Сил України у встановленому порядку".

Згідно витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2020 №18 в п.1 якого зазначено: " ОСОБА_2 , водія-електрика радіостанції звільненого наказом начальника 1631 артилерійського озброєння (1 розряду) Командування Сил логістики Збройних Сил України від "18" вересня 2019 року №9-РС у запас за підпунктом "д" (через службову невідповідність) пункту 2 частини п`ятої ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Шепетівського ОМВК Хмельницької області. З 24 січня 2020 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення".

Оскаржуваний наказ від 18 вересня 2019 року №9-рс про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "д" (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 етапі 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" прийнятий на виконання наказу начальника Озброєння Збройних Сил України від 30.08.2019 року №225 "Про результати службового розслідування".

Позивач вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів доведення його вини у вчиненні ДТП у встановленому законом порядку чи посилання на те, які саме норми законодавства про проходження військової служби позивач порушив та чим це підтверджується; досудове розслідування у даній справі не завершене, обставини ДТП не встановлені.

Таким чином, на думку позивача такі рішення військового командування є незаконними, атому підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 19.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою суду від 04.05.2020 вирішено перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду справи №560/1228/20 за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання.

На підставі ухвали суду від 16.07.2020 залучено у якості співвідповідача військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) до участі у справі 560/1228/20.

Від представника військової частини НОМЕР_1 на адресу суду надійшов відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що оскільки на час закінчення службового розслідування кримінальна справа згідно кримінального провадження №0000240 не була розглянута, а провадження не було закрито, командуванням військової частини правомірно було зазначено про можливість звільнення військовослужбовця за наслідками розгляду кримінальної справи. Проте ні акт службового розслідування від 17.09.2019, ні наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2019 №554 не порушує принцип невинуватості особи, оскільки не містить зміни прав та службового становища позивача. Передчасність, вказана позивачем, на нашу відповідача, не може бути врахована, оскільки видання наказів - є дискреційним повноваженням відповідача.

Від представника військової частини НОМЕР_2 на адресу суду надано відзив, в якому останній зазначає, що у своєму позові ОСОБА_1 оскаржує наказ начальника Озброєння Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_3 - правонаступник військова часина НОМЕР_2 ) від 30.08.2019 № 225 "Про результати службового розслідування", за наслідками якого позивача було звільнено з військової служби за службовою невідповідністю. При цьому, позивач у позовній заяві, з урахуванням уточнень до неї, не наводить жодних доводів неправомірності згаданого наказу від 30.08.2019 № 225 та підстав для його скасування.

Відповідач зазначає, що згідно матеріалів службового розслідування позивач усупереч Законів України та ПДР, грубо порушивши військову дисципліну вчинив ДТП у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якої загинув його співслужбовець, а сам ОСОБА_1 був госпіталізований у важкому стані від отриманої політравми, за що на останнього оскаржуваним ним наказом начальника Озброєння Збройних Сил України від 30.08.2019 № 225 було накладено дисциплінарне стягнення - "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю".

Звертаємо увагу суду, що на позивача було накладено дисциплінарне стягнення від начальника Озброєння Збройних Сил України виключно за вчинення дисциплінарного правопорушення, що полягає у порушенні названих вище приписів ст. 4 Дисциплінарного статуту та ст.ст. 13, 49 Статуту внутрішньої служби, а не кримінального правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 286 КК України.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача на адресу суду надіслав відповідь на відзив в якій вказав, що відзив на позовну заяву та опис поштового відправлення не містить чіткого переліку доказів наданих відповідачам, а лише формулювання копії документів, які підтверджують обставини па яких ґрунтуються заперечення відповідача та на вимогу суду. Серед долучених документів наказ начальника Озброєння Збройних Сил України від 30.03.2019 року №9225 "Про результати службового розслідування" відсутній.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 не був ознайомлений з наказом начальника Озброєння Збройних Сил України від 30.08.2019 року №225 "Про результати службового розслідування". Більше того, позивач дізнався про існування даного наказу лише з відомостей викладених у відзиві на позов. Самого наказу від 30.08.2019 року №225 сторона позивача не отримувала, згадки про наказ не містяться у жодному з наданих відповідачем документів.

Позивач зазначає, що відповідачем відносно солдата ОСОБА_1 порушена процедура проведення службового розслідування, що передбачена наказом Міністерства Оброни України 21.11.2017 року від № 608 "Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України". Крім того, вказує на те, що підставою накладання дисциплінарного стягнення може бути лише порушення Дисциплінарного статуту, а подія яка сталася з позивачем регулюється нормами Кримінального кодексу України.

Представник позивача у відповіді на відзив просив задовольнити позовні вимоги.

Від представника військової частини НОМЕР_1 на адресу суду подано заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо задоволенні позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні.

Відповідач - військова частина НОМЕР_2 уповноваженого представника в судове засідання по справі не направила. Про причини неявки в судове засідання по справі свого представника не повідомила.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Таким чином, з врахуванням вимог ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність уповноваженого представника відповідача - військової частини НОМЕР_7 .

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив з 2014 року військову служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно акту № 46 від 27.08.2019 службового розслідування, призначеним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2019 № 488, встановлено, що 23.08.2019 близько 21.45 поблизу м. Шепетівка Хмельницької області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "АУДІ 80" державний номер НОМЕР_8 , під керуванням військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , внаслідок якої пасажир вказаного автомобіля військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 загинув на місті ДТП, а водій ОСОБА_1 отримав політравму та був госпіталізований у важкому стані.

Службовим розслідуванням встановлено, що передумовами та причинами ДТП стали, зокрема, порушення ОСОБА_1 , як водієм транспортного засобу Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами) (далі - ПДР), а саме: п.п. а) п. 2.9., згідно із яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; п.п. б) п. 2.3., згідно із яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.1, згідно із яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

За результатами службового розслідування Наказом командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування від 18.09.2019 №554 пунктом 4 наказано звільнити з Збройних Сил України у встановленому порядку за вчинення кримінального правопорушення солдата ОСОБА_1 .

Наказом начальника 1631 артилерійського озброєння (1 розряду) Командування Сил логістики Збройних Сил України від "18" вересня 2019 року №9-РС солдата ОСОБА_1 , водія-електрика радіостанції звільнено у запас за підпунктом "д" (через службову невідповідність) пункту 2 частини п`ятої ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"

Наказ від 18 вересня 2019 року №9-рс про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "д" (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 етапі 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" прийнятий на виконання наказу начальника Озброєння Збройних Сил України від 30.08.2019 року №225 "Про результати службового розслідування".

Згідно Наказу начальника Озброєння Збройних Сил України від 30.08.2019 року №225 "Про результати службового розслідування" наказано за порушення вимог статті 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Правил дорожнього руху України, водія- електрика радіостанції військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 звільнити з військової служби за службовою невідповідністю.

Витягом з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2020 №18 пунктом 1 вказано: солдата ОСОБА_1 , водія-електрика радіостанції звільненого наказом начальника 1631 артилерійського озброєння (1 розряду) Командування Сил логістики Збройних Сил України від "18" вересня 2019 року №9-РС у запас за підпунктом "д" (через службову невідповідність) пункту 2 частини п`ятої ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Шепетівського ОМВК Хмельницької області.

Починаючи з 24.01.2020 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Позивач не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону №2232-XII, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону №2232-XII форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.

Згідно пп."д" п.1 ч.5 ст. 26 Закону №2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: через службову невідповідність.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року N 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до Дисциплінарного статуту усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Згідно п.1 Дисциплінарного статуту (у редакції яка діяла на час виникнення правовідносин), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (п.2 Дисциплінарно статуту).

Згідно п.4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Відповідно до п.13 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Згідно п.49 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до п.83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Пункт 84 Дисциплінарного статуту вказує, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно п.85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Пунктом 86 Дисциплінарного статуту визначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до п.97 Дисциплінарного статуту, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Позивач вважає, що оскільки вчинив зазначене дисциплінарне правопорушення в позаслужбовий час та не під час виконання службових обов`язків, а тому підстав для накладення дисциплінарного стягнення немає.

Суд звертає увагу позивача, що норми Дисциплінарного статуту поширюються на військовослужбовців не лише безпосередньо під час виконання ними службових функцій, а і приватному житті. Перебування військовослужбовця на військовій службі зобов`язує його постійно виконувати вимоги Статуту внутрішньої служби, підтримувати авторитет Збройних Сил України як у службовому, так і повсякденному житті.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.07.2018 по справі № 814/4027/15 (адміністративне провадження № К/9901/11470/18).

З матеріалів адміністративної справи суд встановив, що позивач за вчинення кримінального правопорушення пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть людини, обвинувачується у вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні № 0000240 від 24.08.2019.

Згідно відомостей з Єдиного Державного реєстру судових рішення суд встановив, що Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області 23.09.2020 у кримінальній справі № 688/831/20 розглянув кримінальне провадження № 0000240 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Красносілка Шепетівського району Хмельницької області, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Шепетівським РВ УМВС України в Хмельницькій області 01 квітня 2005 року), не одруженого, фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , учасника бойових дій, особи з інвалідністю І групи А, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

За результатами розгляду кримінальної справи №688/831/20 (кримінальне провадження №0000240) Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області ухвалив вирок від 23.09.2020 яким ОСОБА_1 визнав винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Вказаний вирок від 23.09.2020 по кримінальному провадженню №0000240 Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області набрав законної сили 26.10.2020.

Під час розгляду кримінальної справи по кримінальному провадженню №0000240 суд встановив, що згідно результату токсикологічного дослідження від 03 вересня 2019 року №1178,1178 в біологічному матеріалі (крові та сечі) ОСОБА_1 виявлено алкоголю відповідно 0,887 проміле, 1,757 проміле.

Дані, здобуті під час дослідження в судовому засіданні письмових доказів, узгоджуються між собою та з показаннями обвинуваченого, потерпілих, свідків щодо дати, часу, місця та обставин вчинення злочину.

Вказані докази судом визнаються належними доказами, оскільки вони підтверджують подію злочину та винуватість обвинуваченого у його вчиненні, а також оцінюються судом як достовірні, оскільки підстав сумніватися у їх правдивості судом не встановлено, та допустимі, оскільки здобуті з дотриманням відповідної процедури.

Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області також встановлено, що ДТП сталась унаслідок дій обвинуваченого, який керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР . Стан алкогольного сп`яніння, у якому обвинувачений керував транспортним засобом, знижував його увагу та швидкість реакції, та сприяв порушенню водієм п.1.5, п.2.3 (б), 12.1, 1.10 Правил дорожнього руху України, проте саме порушення п.2.9 (а) ПДР не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже причинного зв`язку з наслідками, що настали, воно не мало.

При цьому, Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.286 КК України як порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Суд звертає увагу на те, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.78 КАС України).

Крім того, в матеріалах адміністративної справи міститься копія журналу реєстрації відбору зразків біологічного матеріалу на ОСОБА_1 та довідка Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 про результати токсикологічного дослідження № 1178 та №1179 згідно якої встановлено, що за результатами токсикологічного дослідження в біологічному матеріалі (крові та сечі) ОСОБА_1 виявлено алкоголю відповідно 0,887 проміле, 1,757 проміле, що також встановлено Шепетівський міськрайонний судом Хмельницької області у вироку по кримінальному провадженню №0000240.

Отже, враховуючи наведене вище, суд зазначає, що оскільки стосовно ОСОБА_1 наявний вирок суду яким ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України як порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а тому відповідачами правомірно було винесено оскаржувані накази, та звільнено з військової служби водія-електрика радіостанції військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 за службовою невідповідністю за порушення вимог статті 127 Статуту внутрішньої служби, Правил дорожнього руху України.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.01.2020 по день звільнення, то суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки вказані вище накази є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню, та при цьому позивач помилково вважає, що вказаний середній заробіток повинна виплачувати військова частина НОМЕР_2 , оскільки позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 та перебував у ній на всіх видах забезпечення, в тому числі фінансовому, що підтверджується Витягом з Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №18 від 24.01.2020.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Озброєння Збройних Сил України, військова частина НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 50000,00 грн суд зазначає наступне.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини частина 1 статті 1167 Цивільного кодексу України).

Пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктами 4, 5 зазначеної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дану частину позовних вимог позивач мотивував тим, що неправомірними діями відповідача, йому нанесено моральні збитки.

З урахуванням обставин справи, наявних у справі письмових доказів факт заподіяння моральної шкоди позивачем не доведено, позаяк позивачем не зазначено, в чому саме полягають моральні страждання, їх характер та тривалість, з яких міркувань останній виходив визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Отже, вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, підтверджені належними письмовими доказами, які були досліджені та долучені до матеріалів справи, свідчать про те, що позивачем у справі було допущено грубе порушення військової дисципліни, Дисциплінарного статуту ЗС України, Статуту внутрішньої служби.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд враховує ч.2. ст.2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів по справі, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, оскільки оскаржувані накази винесенні без порушення норм чинного законодавства України, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування пункту 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 вересня 2019 року №554 про результати службового розслідування по факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , визнання протиправним та скасування Наказу Начальника 1631 артилерійського озброєння (1 розряду) Командування Сил логістики Збройних Сил України від 18 вересня 2019 року №9-РС, визнання протиправним та скасування Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 січня 2020 року №18 в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "д" (за службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зобов`язання Командира військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" із виплатою належної ОСОБА_1 грошової допомоги - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 09 листопада 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код - НОМЕР_10 ) Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код - НОМЕР_6 )

Головуючий суддя О.П. Шевчук