Справа № 300/692/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 рокуСправа № 300/692/20 пров. № А/857/9665/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Большакової О.О., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання - Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 липня 2020 року (суддя Шумей М.В., м.Івано-Франківськ) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - Головне управління) в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 13.03.2020 № (далі - Рішення).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

В доводах апеляційної скарги з посиланням на норми матеріального права вказує, що згідно з частиною сьомою статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон №481/95-ВР) дозволено продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці виключно підприємством ресторанного господарства або спеціалізованим відділом, що має статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями за зареєстрованими за КВЕД 2010 - клас 56.30 «Обслуговування напоями». На час проведення перевірки у позивача був відсутній вид діяльності за КВЕД 2010 - клас 56.30, а тому за результатами фактичної перевірки до неї правомірно застосовано фінансову санкцію в розмірі 6800 грн.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Разом з тим, від представників сторін надішли клопотання про відкладення розгляду справи з підстав перебування представника позивача в іншому судовому засіданні, щодо відповідача у зв`язку із введенням та посиленням карантинних обмежень зокрема в межах території м.Івано-Франківськ.

Розглянувши вказані клопотання суд апеляційної інстанції вважає, що такі не підлягають задоволенню, з огляду на те, що справа розглядуваної категорії відноситься до справ незначної складності, та справа може бути розглянута на підставі наявних у справі матеріалів, явка сторін судом не визнавалась обов`язковою, крім того, сторони не скористались можливістю проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП маючи чинну ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, здійснила операцію роздрібної торгівлі: продаж на розлив споживачам алкогольного напою, з видачою фіскального чеку, в місці торгівлі, зазначеному в ліцензії.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач, як ФОП з 09.11.2011 перебуває на обліку в Головному управління ДПС у Черкаській області, як платник податків, види діяльності (станом на час виникнення спірних відносин) КВЕД 55.10 діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщення, 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (а.с.69-70).

Головним управлінням 15.01.2020 проведено фактичну перевірку господарської одиниці бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою АДРЕСА_1 (далі - Адреса) суб`єкта господарської діяльності ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт (довідку) фактичної перевірки від 22.01.2020 №8/09-19-32-01/ (далі - Акт; а.с.59-64).

Проведеною перевіркою встановлено продаж алкогольних напоїв на розлив для поживання на місці суб`єктом господарювання, який не має статусу громадського харчування, а саме 15.01.2020 реалізовано 100 грам горілки «Кедровухи» 50% об алкоголю на суму 60 грн на розлив для споживання на місці.

13.03.2020 відповідачем на підставі Акта прийнято Рішення, яким згідно з абзацом 13 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн (а.с.65-66).

Спеціальним нормативним актом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом - сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України є Закон №481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 15-3 Закону №481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі.

Частиною тринадцятою статті 15 Закону №481/95-ВР визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до частини шостої статті 15-3 Закону №481/95-ВР продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Вказані норми законодавства встановлюють, що торгівля алкогольними напоями з метою їх споживання на місці дозволена лише суб`єктам господарювання, що мають статус закладів ресторанного господарства та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Недотримання таких умов є підставою для застосування штрафних санкцій у розмірі визначеному Законом.

За змістом абзацу 13 частини другої статті 17 Законом №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону у розмірі 6800 гривень.

Згідно положень пункту 1.3 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 №219 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 20.08.2002 №680/6968 (далі - Правила №260; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) ресторанне господарство - це вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього.

Дану норму слід застосовувати з урахуванням того, що наказом Міністерства економіки України від 09.10.2006 №309 «Про внесення змін до деяких наказів» (зареєстровано в МЮУ 31.10.2006 № 1174/13048) у назві та тексті Правил №260 слова «громадське харчування» в усіх відмінках замінено словами «ресторанне господарство».

Пунктом 1.5 Правил №260 визначено, що заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс).

Відповідно до пункту 1.6 Правил №260 відкриття закладу (підприємства) ресторанного господарства узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

З матеріалів справи видно, що згідно договору оренди приміщення від 01.12.2019 (далі - Договір), ОСОБА_2 передано ФОП не житлове приміщення, площею 26 м.кв., що знаходиться за Адресою, та наявне в ньому рухоме майно, строком дії з моменту підписання договору по 31.03.2020 (а.с.20-24).

Крім того, у позивача наявний експлуатаційний дозвіл для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів від 29.03.2013 №78596/18/2 виданий Надвірнянським міжрайонним управлінням Держсанепідем служби України в Івано-Франківської області для здійснення ресторанного господарства за Адресою (а.с.82).

27.12.2019 ФОП видано ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями за №1904822 за Адресою місця торгівлі: з терміном дії з 30.12.2019 до 30.12.2020 (а.с.33).

Згідно з «Інструкцією щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 24.10.2005 №327 (зареєстровано в МЮУ 08.11.2005 за №1350/11630; далі - Інструкція) бар - це різновид об`єкта ресторанного господарства, що реалізовує широкий асортимент змішаних, міцних алкогольних, слабоалкогольних і безалкогольних напоїв, закусок, десертів, борошняних кондитерських та булочних виробів з реалізацією страв на замовлення та фірмових страв, товарів, що купуються, через барну стійку у поєднанні з організацією відпочинку та розваг відвідувачів.

Пунктом другим розділу 2 Інструкції визначено, що об`єкт ресторанного господарства - місцева одиниця (структурний підрозділ) суб`єкта господарювання, що розміщується в окремій будівлі або приміщенні, має обладнаний столами та стільцями для споживання їжі зал і необхідні виробничі та побутові приміщення, у яких здійснюється продаж продукції власного виготовлення і купування товарів для споживання на місці.

Враховуючи вище наведене, необхідно вказати, що здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив має право виключно підприємство ресторанного господарства або спеціалізований відділ, що має статус суб`єкта господарювання громадського харчування, суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та зареєстрованими видами економічної діяльності за кодами класифікації КВЕД-2010 - 56.10-56.30.

В даному випадку, ФОП маючи чинну ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, здійснила операцію роздрібної торгівлі: продаж на розлив споживачам алкогольного напою, з видачою фіскального чеку, в місці торгівлі, зазначеному в ліцензії, за Адресою орендованого нею на підставі Договору, майна ресторану готельно-відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (експлуатаційний дозвіл від 29.03.2013 №7896/18/2 для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів) площею 26 м.кв. - закладу ресторанного господарства.

Крім того, суд апеляційної інстанції також погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що наявність чи відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, чи в іншому реєстрі, інформаційній базі інформації щодо виду економічної діяльності за КВЕД 2010 клас 56.30, не впливає на право позивача на здійснення діяльності, передбаченої статтею 15-3 Закону №481/95-ВР.

Також суд звертає увагу на те, що державний класифікатор 009:2010 затверджено наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457. Як випливає зі Вступу та розділу І «Сфера застосування», КВЕД - це в першу чергу статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. В розділі І зазначено, що слід мати на увазі, що код виду діяльності не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків. Код виду діяльності не обов`язково достатній критерій для виконання умов, передбачених нормативними актами. У застосуванні нормативних актів чи контрактів код виду діяльності - це припущення, а не доказ. Будь-яке використання КВЕД не для статистичних потреб (адміністративних або нормативних) здійснюють самі користувачі за власними правилами, відповідаючи за це та належно пояснюючи таке використання.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача не було встановлених законом підстав для застосування до позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн відповідно до абзацу 13 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР.

Таким чином позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 липня 2020 року - без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 5 листопада 2020 року.