Справа № 520/9096/2020
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року № 520/9096/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бабаєва А.І.

за участі:

секретаря судового засідання Муравської І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Сайченко Я.В.,

представника відповідача Гетьман О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зміївської районної ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

15.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Зміївської районної ради, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Зміївської районної ради від 16 червня 2020 року LXXVIII сесії VII скликання №1385-VII «Про затвердження Програми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування міського та приміського сполучення в Зміївському районі на 2020 рік».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення Зміївської районної ради від 16 червня 2020 року LXXVIII сесії VII скликання №1385-VII «Про затвердження Програми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування міського та приміського сполучення в Зміївському районі на 2020 рік», на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач, Зміївська районна рада, надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

В судове засідання представник позивача прибула, позовну заяву підтримала та просила її задовольнити.

В судове засідання представник відповідача прибула, проти позовної заяви заперечувала та просила відмовити в її задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 виданим 07.11.2019 року.

Рішенням LXXVIII сесії VII скликання Зміївської районної ради №1385-VII від 16 червня 2020 року затверджено Програму компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування міського та приміського сполучення в Зміївському районі на 2020 рік.

Позивач, вважаючи оскаржуване рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Статтями 8, 19 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти винятково на підставі, у межах повноважень та способами, передбаченими Конституцією й законами України.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з п. 16 ч.1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються зокрема питання затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідно району, області, цільових програм з інших питань, заслуховування звітів про їх виконання.

Так, рішенням LXXVIII сесії VII скликання Зміївської районної ради №1385-VII від 16 червня 2020 року затверджено Програму компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування міського та приміського сполучення в Зміївському районі на 2020 рік (далі по тексту Програма).

Позивач посилався на те, що Програма компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування міського та приміського сполучення в Зміївському районі на 2020 рік суперечить положенню п.7 ч.1 ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Судом встановлено, що в абзаці 4 розділу 4 вищевказаної Програми зазначено, що пільгове перевезення окремих категорій громадян, що мають право на пільговий проїзд згідно з чинним законодавством, здійснюється автомобільним перевізником при пред`явленні пільговиками талона для обліку безкоштовного (пільгового) проїзду автотранспортом міського та приміського сполучення та відповідного посвідчення, що підтверджує право на пільгу.

Тобто, в абзаці 4 розділу 4 зазначеної Програми визначено умову для здійснення автомобільним перевізником безкоштовного (пільгового) проїзду громадян, що мають право на пільговий проїзд згідно з чинним законодавством, а саме пред`явлення пільговиками відповідного талона.

Згідно зі ст.4 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 виданим 07.11.2019 року.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Це право поширюється і на особу, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи.

Тобто, згідно приписів п.7 ч.1 ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту умовою для набуття права на передбачені пільги безплатного проїзду транспортом є наявність статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та прирівняних до них осіб, що підтверджується посвідченням встановленого зразка.

При цьому, реалізація права на передбачені пільги безплатного проїзду транспортом передбачена за наявністю посвідчення встановленого зразка (в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі).

За таких обставин, оскаржуване рішення в частині затвердження абзацу 4 розділу 4 вищевказаної Програми встановлює додаткову умову відповідним особам для реалізації права на передбачені пільги безплатного проїзду транспортом, а тому таке рішення у вказаній частині не відповідає приписам п.7 ч.1 ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

У рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України (пункт 3 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Крім того, в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Згідно з ч.9 ст.264 Кодексу адміністративного судочинства України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про визнання протиправним та нечинним рішення LXXVIII сесії VII скликання Зміївської районної ради №1385-VII від 16 червня 2020 року в частині затвердження абзацу 4 розділу 4 Програми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування міського та приміського сполучення в Зміївському районі на 2020 рік, яким встановлено, що пільгове перевезення окремих категорій громадян, що мають право на пільговий проїзд згідно з чинним законодавством, здійснюється автомобільним перевізником при пред`явленні пільговиками талона для обліку безкоштовного (пільгового) проїзду автотранспортом міського та приміського сполучення та відповідного посвідчення, що підтверджує право на пільгу.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст.264, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Зміївської районної ради (Харківська обл., Зміївський р-н, м. Зміїв, вул. Адміністративна, буд. 9) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та нечинним рішення LXXVIII сесії VII скликання Зміївської районної ради №1385-VII від 16 червня 2020 року в частині затвердження абзацу 4 розділу 4 Програми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування міського та приміського сполучення в Зміївському районі на 2020 рік, яким встановлено, що пільгове перевезення окремих категорій громадян, що мають право на пільговий проїзд згідно з чинним законодавством, здійснюється автомобільним перевізником при пред`явленні пільговиками талона для обліку безкоштовного (пільгового) проїзду автотранспортом міського та приміського сполучення та відповідного посвідчення, що підтверджує право на пільгу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.

Повний текст рішення складено 05.11.2020 року.