Справа № 640/19677/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Київ № 640/19677/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при секретарі судового засідання Шуст Н.А., за участі: представників позивача - Линник Л.С., Скок В.С., представника відповідача - Скрибки І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФ Ритейл"

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 жовтня 2020 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києві звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ВФ Ритейл" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька. 15, ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 14.05.2020 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що операції Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФ Ритейл" з контрагентами ТОВ «САМСУНГ ЕЛЕКТРОНІКС УКРАЇНА КОМПАНІ», ІП «І-АР-СІ», ТОВ «ЦИФРОТЕХ» та ТОВ «ТССМ» здійснені в межах його господарської діяльності, є реальними, відповідають господарській меті та підтверджуються необхідними первинними та іншими документами, а також іншими доказами, доданими до позову. Позивач правомірно сформував податковий кредит за рахунок сум податку на додану вартість, сплачених у зв`язку з придбанням товарів у вказаних контрагентів, які підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними, та заявив до відшкодування суму ПДВ в розмірі 21 935 609 грн. Також, позивачем наголошено, що ані Податковий кодекс України, ані Наказ Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, яким затверджено Порядок заповнення і подання податкової звітності з ПДВ не визначають особливостей відображення від`ємного значення ПДВ звітного (податкового) періоду в додатку №2 та Додатку №3, тобто, вказані нормативні акти не містять вимоги про застосування платником ПДВ принципу хронології формування від`ємного значення ПДВ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.08.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання по справі.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що при заповненні як додатка 2 (Д2), так і таблиці 2 додатка 3 (Д3) до декларації з податку на додану вартість застосовується принцип хронології формування від`ємного значення, згідно з яким податкові зобов`язання поточного (звітного) періоду зменшуються на суму податкового кредиту у хронологічному порядку його виникнення - від найдавнішого до найновішого. Відповідно до поданої ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» до ГУ ДПС у м. Києві податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 і (вх.№ від 20.01.2020) значення рядка 21 декларації становить 48 237 015 грн., при цьому ТОВ «ВФ РИТЕИЛ» не правильно веде облік суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) в розрізі звітних (податкових) періодів, у якому виникло таке значення.

Позивач надав суду відповідь на відзив, де зазначив, що відповідачем було проведено перевірку без наявності правових підстав для її проведення, та наголошено на помилковості доводів відповідача відносно застосування принципу хронології від`ємного значення при заповненні додатків до декларації з ПДВ.

Протокольною ухвалою суду від 24.09.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 27 жовтня 2020 року представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 27 жовтня 2020 року проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.

У судовому засіданні 27 жовтня 2020 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

19 лютого 2020 року ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість № за січень 2020 року.

В податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2020 року (рядок 20.2.1) позивачем заявлено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2020 року в розмірі 21 935 609 грн.

До зазначеної податкової декларації Позивачем серед іншого було додано Довідку про суми від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2); Розрахунок суми бюджетного відшкодування (ДЗ); Заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4); Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5).

Відповідно до п.п.78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, в період з 06.04.2020 по 16.04.2020 на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві (далі за текстом - Відповідач/ГУ ДПС у м. Києві) від 16.03.2020 № 3046 посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за січень 2020 року.

За результатами проведеної перевірки, посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві складено Акт № 416/26-15-05-04-01/41457291 від 16.04.2020.

Як вбачається з Акту перевірки, відповідач під час проведення перевірки дійшов висновку щодо порушення позивачем принципу хронології формування від`ємного зазначення, згідно з яким податкові зобов`язання поточного (звітного) періоду зменшуються на суму податкового кредиту у хронологічному порядку його виникнення - від найдавнішого до найновішого.

У висновку Акту перевірки зазначено, що в порушення п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2020 на 21 935 609 грн.

28 квітня 2020 року Позивачем подано до ГУ ДПС у м. Києві заперечення №R/20/28 від 28.04.2020 на Акт ГУ ДПС у м. Києві від 16.04.2020 № 416/26-15-05-04- 01/41457291 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» (податковий номер 41457291) з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за січень 2020 року».

Листом ГУ ДПС у м. Києві від 08.05.2020 №71985/10/26-15-05-04-01 «Про розгляд заперечення», Позивача повідомлено, що за результатами розгляду заперечення висновки, викладені в акті перевірки ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» від 16.04.2020 № 416/26-15-05-04- 01/41457291 залишено без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі Акту перевірки від 16.04.2020 № 416/26-15-05-04-01/41457291 ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.05.2020 № .

Як вбачається зі змісту вказаного податкового повідомлення-рішення, на підставі пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за січень 2020 та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 21 935 609 грн.

27 травня 2020 року Позивачем подано до ДПС України скаргу на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 14.05.2020 № , яка рішенням ДПС України від 27 липня 2020 року № 23860/6/99-00-06-02-03-06 «Про результати розгляду скарги», залишена - без задоволення, а ППР ГУ ДПС у м. Києві від 14.05.2020 № - без змін.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 14.05.2020 №, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Що стосується порядку проведення перевірки позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 75.І статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Правильність декларування платником ПДВ суми бюджетного відшкодування може бути предметом як камеральної, так і документальної, в тому числі позапланової перевірки.

Відповідно до п.п. 78.1.8 п. 78.1 cт. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок па додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Статтею 200 розділу V ПК України «Податок на додану вартість» встановлено порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктом 200.10 статті 200 ПК України визначено, що у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.11 статті 200 ПК України контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями:

за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками;

з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.

Системне застосування наведених норм дає підстави для такого висновку: підставою для камеральної перевірки даних податкової декларації з ПДВ є заява платника податку про повернення задекларованої суми бюджетного відшкодування незалежно від розміру цієї суми.

Якщо розрахунок задекларованої суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями, здійсненими до 1 липня 2015 року, і яке не підтверджено документальними перевірками, або за операціями з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, контролюючий орган проводить позапланову документальну перевірку у відповідності з підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Як зазначено судом вище, в податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2020 року (рядок 20.2.1) Позивачем заявлено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2020 року в розмірі 21 935 609 грн.

Позивач наголошує, що розрахунок суми бюджетного відшкодування зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями з придбання у ТОВ «САМСУНГ ЕЛЕКТРОНІКО УКРАЇНА КОМПАНІ», ІП «І-АР-СІ», ТОВ «ЦИФРОТЕХ» та ТОВ «ТССМ» в травні-червні 2019 року товарів в асортименті для подальшого продажу на території України. Зазначені обставини відповідачем під час судового розгляду справи не заперечувались

Відповідачем також не заперечувався той факт, що при розрахунку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2020 року, Позивачем не враховувалось від`ємне значення, сформоване за операціями, передбаченими в пункті 200.11 статті 200 ПК України.

Верховний Суд в постанові від14.05.2019 по справі№813/3175/15 дійшов наступного висновку: «перевірка за підпунктом78.1.8 пункту78.1 статті78 ПК України має відмінність, застосування якої залежить від того, чи заявлено платником податку відшкодування з бюджету податку на додану вартість. Якщо так, для проведення перевірки необхідна наявність підстав, визначених у розділі V цього Кодексу. Якщо бюджетне відшкодування не заявлено - така вимога відсутня.».

Тобто, контролюючий орган наділений повноваженнями на проведення документальної позапланової перевірки платника податку у разі, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету ПДВ (п.п. 78.1.8 и. 78.1 cm. 78 ПК України), в якій розрахунок такої суми бюджетного відшкодування зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за визначеними у п. 200.11 ст. 200 ПК України операціями.

Предметом позапланової виїзної перевірки, результати якої оформлено актом №416/26-15-05-04-01/41457291 від 16.04.2020, було виключно питання достовірності декларування Позивачем суми бюджетного відшкодування (ряд. 20.2.1 ряд. 20.2 ряд. 20 податкової декларації), а не декларування суми від`ємного значення з податку, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 податкової декларації).

Отже, враховуючи, що при розрахунку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2020 року, Позивачем не враховувалось від`ємне значення, сформоване за операціями, передбаченими в пункті 200.11 статті 200 ПК України, у Відповідача були відсутні визначені у підпункті 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України підстави для проведення документальної позапланової виїзної перевірки Позивача.

За таких обставин, у ГУ ДПС у м. Києві були відсутні визначені у підпункті 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України підстави для проведення позапланової Документальної виїзної перевірки ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний Рахунок платника податку за січень 2020 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від І 19.03.2020 у справі №460/2939/18.

Разом з тим, враховуючи протиправність обставин щодо проведення перевірки позивача, що вже є підставою для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, складеного на підставі висновків Акта перевірки за результатами такої перевірки, суд вважає за необхідне надати належну правову оцінку по суті встановленого правопорушення щодо завищення позивачем заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2020 на 21 935 609 грн.

Як зазначено в Акті перевірки, відповідно до поданої ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» до ГУ ДПС у м. Києві податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року, значення рядка 21 декларації становить 48 237 015 грн., при цьому 'ГОВ «ВФ РИТІ ТІЛ» не правильно веде облік суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) в розрізі звітних (податкових) періодів, у якому виникло таке значення.

Такі твердження відповідача зроблені виходячи з того, що на переконання контролюючого органу, при заповненні як додатка 2 (Д2), так і таблиці 2 додатки 3 (ДЗ) до декларації з податку на додану вартість застосовуються принцип хронології формування від`ємного значення, згідно з яким податкові зобов`язання поточною (звітною) періоду зменшуються на суму податкового кредиту у хронологічному порядку його виникнення - від найдавнішого до найновішого.

Надаючи правову оцінку наведеним вище обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Абзацом «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно пункту 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (п. 200.7 ПК України).

Порядок заповнення і подання податкової звітності з ПДВ затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (далі за текстом - Наказ № 21).

Згідно із п. 6 Розділу І Наказу № 21 до податкової звітності з податку на додану вартість (далі - податкова звітність) належать:

податкова декларація з податку на додану вартість з додатками;

уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок з додатками;

розрахунок податкових зобов`язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України.

Пунктом 10 Розділу III Наказу № 21 встановлено, що додатками до декларації, зокрема, є:

- розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1) (додаток 1);

- довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) (додаток 2);

- розрахунок суми бюджетного відшкодування (ДЗ) (додаток 3);

- заяви про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) (додаток 4).

Порядок заповнення податкової декларації з податку на додану вартість встановлений Розділом V Наказу № 21.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 2 пункту 5 розділу V Наказу № 21, якщо в результаті розрахунку значення різниці між сумою податкових зобов`язань (рядок 9) і податкового кредиту (рядок 17) отримано від`ємне значення, то заповнюється рядок 19 декларації.

Відповідно до підпункту 4 пункту 5 розділу V Наказу № 21 сума від`ємного значення (рядок 20 декларації): підлягає бюджетному відшкодуванню (відображається у рядку 20.2): на рахунок платника у банку (відображається у рядку 20.2.1).

Згідно з абзацом 4 підпункту 4 пункту 5 розділу V Наказу № 21 платники податку, які відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та додають до декларації (ДЗ) (додаток 3) та (Д4) (додаток 4).

Як свідчать матеріали справи, в податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2020 року в рядку 19 Позивачем зазначено суму від`ємного значення - 45 912 291 грн.

Позивач відобразив суму від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, в рядку 20.2 податкової декларації за січень 2020 року та розрахунку суми бюджетного відшкодування (ДЗ) - додатку 3 до податкової декларації за січень 2020 року, а також у заяві про повернення суми бюджетного відшкодування (Д4) - додатку 4 до податкової декларації за січень 2020 року.

В свою чергу, рішення відповідача про відмову в наданні бюджетного відшкодування ПДВ Позивачеві базується на твердженні, що при заповненні як додатка 2 (Д2), так і таблиці 2 додатка З (ДЗ) до декларації з ПДВ застосовується принцип хронології формування від`ємного значення, згідно із яким податкові зобов`язання поточного (звітного) періоду зменшуються на суму податкового кредиту у хронологічному порядку його виникнення - від найдавнішого до найновішого.

Разом з тим, суд наголошує, що Податковим кодексом України та вказаним Порядком не встановлено особливостей та хронології відображення від`ємного значення податку на додану вартість звітного (податкового) періоду в Додатку 2 (Д2) та Додатку 3 (Д3) до податкової декларації з податку на додану вартість.

Відсутність особливостей хронологічного відображення від`ємного значення ПДВ підтверджує також Державна фіскальна служба України у листах від 11.05.2018 № 2082/6/99-99-15-03-02-15/ІПК та від 04.01.2019 № 58/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, де зазначила наступне: «Зважаючи на те, що Кодексом та Порядком №21 не визначено особливостей відображення від`ємного значення податку на додану вартість звітного (податкового) періоду в Додатку 2 (Д2) та Додатку З (ДЗ), а також те, що у вищезазначеному листі ДФС (від 22.07.2016 №24830/7/99-99-15-03-02-17) наведено рекомендації щодо особливостей такого відображення, товариство має право самостійно визначати при заповненні як Додатка 2 (Д2), так і таблиці 2 Додатка З (ДЗ) до податкової декларації з податку на додану вартість послідовність відображення від`ємного значення податку на додану вартість звітного (податкового) періоду та суми бюджетного відшкодування в розрізі періодів виникнення таких сум та послідовність погашення за рахунок такого від`ємного значення податкових зобов`язань відповідного звітного періоду».

При цьому, посилання відповідача на лист ДФС України від 22.07.2016 № 24830/7/99-99-15-03-02-17, де зазначено про доцільність застосування принципу хронології формування від`ємного значення, згідно з яким податкові зобов`язання поточного (звітного) періоду зменшуються на суму податкового кредиту у хронологічному порядку його виникнення - від найдавнішого до найновішого, суд сприймає критично, оскільки використання у зазначеному листі ДФС України словосполучення «доцільно застосовувати» вказує на необов`язковість застосування принципу хронології формування від`ємного значення ПДВ, натомість, імперативні норми, які б зобов`язували платників податків вести облік від`ємного значення ПДВ в один спосіб - відсутні.

Отже, посилання Відповідача в Акті перевірки на необхідність дотримання принципу хронології формування від`ємного значення ПДВ не підтверджується положеннями Податкового кодексу України та Наказу №21, у зв`язку з чим не може бути підставою для позбавлення Позивача права на бюджетне відшкодування ПДВ.

Слід також зазначити, що жодною нормою податкового законодавства не передбачено такої підстави для позбавлення платника податків прав на бюджетне відшкодування, як визначення ним відповідних сум податку не за хронологією періодів у Додатку 3 до декларації від`ємного значення ПДВ.

При цьому, суд зазначає, що матеріали справи та висновки Акта перевірки не містять доказів того, що контролюючим органом у ході проведення перевірки було виявлено порушення відображення у відповідних рядках та стовпцях податкової декларації показників, як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або порушень методології проведення цих розрахунків, які б призвели до заниження або завищення суми бюджетного відшкодування.

Відповідачем не заперечується той факт, що під час проведення перевірки ним не було виявлено жодних відхилень чи порушень (пункти 3.12, 3.14.1, 3.14.3, 3.14.4 Акта перевірки) щодо формування податкового кредиту у податкових деклараціях з ПДВ.

Що стосується посилання відповідача на індивідуальні податкові консультації від 11.05.2018 №2082/6/99-99-15-03-02-15/ІПК та від 04.01.2019 №58/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, суд зазначає, що у вказаних консультаціях також зазначено про «рекомендованість», а не обов`язковість застосування хронології формування від`ємного значення, з посиланням на зазначений вище лист ДФС від 22.07.2016, оцінку якому вже надано суду, окрім того індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому така консультація надана. Проте, матеріали справи не містять доказів того, що податкові консультації від 11.05.2018 №2082/6/99-99-15-03-02-15/ІПК та від 04.01.2019 №58/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, на які посилається відповідач, були надані саме ТОВ «ВФ Ритейл».

Також, під час судового розгляду справи представник відповідача посилався на Наказ Міністерства фінансів України від 25.05.2016 №503, яким затверджено зміни до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України, зокрема, до форми податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженої наказом Мінфіну від 28.01.2016 №21, проте, Наказом №503 також не передбачено необхідності застосування хронології формування від`ємного значення з податку на додану вартість, а тому такі посилання відповідача суд відхиляє.

Таким чином, на переконання суду, хронологія відображення у Додатку 3 до декларації від`ємного значення ПДВ, заявленого до бюджетного відшкодування, починаючи зі звітного періоду, який є найближчим до дати подання декларації (найновіший звітний період) та закінчуючи найбільш давнім звітним періодом чи навпаки, при дотриманні підприємством умов, встановлених статтею 200 ПК України, не впливають на право платника податку на отримання з бюджету ПДВ, водночас, інших обґрунтувань щодо невизнання заявленого Позивачем бюджетного відшкодування матеріали перевірки та, зокрема Акт, не містять.

Відтак, суд вважає, що висновки відповідача, викладені в Акті перевірки № 416/26-15-05-04-01/41457291 від 16.04.2020, на підставі яких було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення від 14.05.2020 № протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, відповідачем не доведено факту порушення позивачем Порядку № 21 чи іншого нормативно - правового акту, який спростовував би доводи позивача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, у свою чергу, доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного податкового - повідомлення рішення суду не надано, а доводів позивача належним чином не спростовано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податковим органом не доведено склад податкового правопорушення, покладеного в основу спірного податкового повідомлення - рішення та застосування до позивача на підставі п.200.4 ст.200 ПК України відсутності у нього права на отримання бюджетного відшкодування за січень 2020 року та права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 21 935 609, 00 грн.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 14.05.2020 № є протиправним та таким, що прийнято всупереч вимог чинного законодавства.

Системно проаналізувавши приписи законодавство України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення від 19.08.2020 № 90012205 позивачем сплачено судовий збір на суму 21 020, 00 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 21 020, 00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у м. Києві.

Що стосується відшкодування на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із ч.ч.1, 3, 6, 7, 9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Згідно із ч.ч.1-5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Системний аналіз наведених вище по тексту норм права дає підстави вважати, що матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Суд зазначає, що матеріали справи містять наступні документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді представником позивача, а саме: копію Договору про надання правничої (правової) допомоги від 03.08.2020; копію акта приймання-передачі наданих послуг по Договору від 03.08.2030; копію рахунка на оплату від 28.09.2020 №89; копію платіжного доручення від 01.10.2020 № на суму 138 400, 00 грн. з призначенням платежу «надання правничої допомог, рах. 89 від 28.09.2020».

На переконання суду, розмір судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача є цілком співмірними зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, значенням справи для позивача та ціною позову, яка складає 21 935 609, 00 грн. (сума, визначена оскаржуваним ппр).

Матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 138 400, 00 грн. та їх обґрунтованість, заперечень щодо розміру заявлених позивачем витрат до стягнення відповідачем суду не надано.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФ Ритейл" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька. 15, ) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 14.05.2020 №.

3. Стягнути на корись Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФ Ритейл" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька. 15, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 21 020, 00 грн. (двадцять одна тисяча двадцять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

4. Стягнути на корись Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФ Ритейл" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька. 15, ) понесені ним витрати на професійну правову допомогу в розмірі 138 400, 00 грн. (сто тридцять вісім тисяч чотириста гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09 листопада 20020 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа