Справа № 640/14835/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Мєзєнцева Є.І., Парінова А. Б.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 року

у справі № 640/14835/19 (розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»

до відповідача Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (правонаступник Офіс великих платників податків Державної податкової служби)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (надалі - позивач) з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо підготовки та подання Державній казначейській службі висновку про повернення надміру сплаченого авансового внеску з податку на прибуток протиправною;

- зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби подати до Державної казначейської служби висновок про повернення надміру сплачених сум грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 11309612,00 грн (одинадцять мільйонів триста дев`ять тисяч шістсот дванадцять грн. 00 коп.), що сплачені в якості авансового платежу з податку на прибуток.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 24.07.2019 року банк звернувся з заявою №2591 до відповідача з проханням підготувати висновок про повернення надміру сплачених сум грошового зобов`язання з податку на прибуток та подати його до Державної казначейської служби. Зазначає,що перед початком введення процедури тимчасової адміністрації в 2014 році Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" сплачено на рахунок Міжрегіонального головного управління ДФС-центрального офісу по обслуговуванню великих платників податків авансові платежі по податку на прибуток в розмірі 11309612 грн. Проте, станом на 31.07.2019 року сума авансового платежу не повернена органом ДФС на рахунок банку. Вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не підготував та не подав до Державної казначейської служби висновку про повернення банку надміру сплаченого податку. При цьому позивач вказує, що повернення помилково та/або надмірно сплачених податків з Державного бюджету України є виключними повноваженнями відповідача та органів державного казначейства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству "Всеукраїнський банк розвитку" - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

На адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог законодавства.

Крім того, Офісом великих платників податків Державної податкової служби заявлене клопотання, в якому останній просив здійснити заміну сторони у справі на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537.

Відповідно до частини 1 статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 утворено, як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, реорганізувавши деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вирішила задовольнити клопотання представника Офісу великих платників податків Державної податкової служби, здійснивши процесуальне правонаступництво відповідача у справі з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Офіс великих платників податків Державної податкової служби.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 № 743 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 №132 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВБР", згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку" (далі - ПАТ "ВБР").

В подальшому, постановою Правління Національного банку України від 21.12.2015 №914 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 року №234 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВБР" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано їй всі повноваження ліквідатора в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку" (далі - ПАТ "ВБР") з 23 грудня 2015 року. Відповідно до Наказу №441 від 22.12.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВБР" та делегування повноважень ліквідатора банку", до виконання повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" приступив ОСОБА_1 терміном на два роки з 23.12.2015 року по 22.12.2017 року включно.. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.11.2016 року №2343 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВБР" та делегування повноважень ліквідатора продовжено строки здійснення процедури ліквідації до 24.12.2019 року.

Позивач 24.07.2019 року звернувся із заявою до Офісу великих платників податків ДФС із проханням підготувати висновок про повернення надміру сплачених сум грошового зобов`язання з податку на прибуток та подати його до Державної казначейської служби.

Листом від 05.08.2019 року №38255/10/28-10-43-01-11 Офіс великих платників податків надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що в інтегрованих картках ПАТ "ВБР" обліковується податковий борг.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не підготовки та неподання висновку про повернення позивачу надміру сплаченого авансового внеску з податку на прибуток, а тому звернувся до суду, у зв`язку з порушенням своїх прав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відмова контролюючого органу в поверненні Банку коштів відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого правові підстави для зобов`язання ДФС вчинити певні дії відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно підпункту 14.1.18. пункту 14.1. статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Відповідно до підпункту 14.1.115. пункту 14.1 статті 14 ПК України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Статтею 43 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначені умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.

Так, пунктом 43.1 зазначеної правової норми передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

За правилами пункта 43.2 статті 43 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3 статті 43 ПК України).

Отже, підставою для перерахування помилково чи надмірно сплачених грошових зобов`язань на час звернення з відповідною заявою до контролюючого органу є відсутність податкового боргу у такого платника податків.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково чи надмірно сплачених сум грошових зобов`язань проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N 826/12323/16.

В даному випадку існування податкового боргу не заперечується позивачем.

Враховуючи наявність у позивача непогашеного податкового боргу, колегія суддів доходить висновку, що підстави для здійснення повернення сум грошових зобов`язань відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Банком сплачено в 2014 році авансові платежі по податку на прибуток в розмірі 110309612, а з заявою уповноважена особа позивача звернулась лише 24.07.2019 року, тобто з пропуском 1095 днів з дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми податку, а тому у відповідача були відсутні підстави для складення висновку про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань.

Щодо твердження позивача про те, що норми ПК України не регулюють питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", то колегія суддів зазначає, що вказане стосується виключно питань погашення податкових зобов`язань та стягнення податкового боргу, у той час, коли спірні відносини стосуються повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів.

Тобто, умови повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів регулюються ст. 43 ПК України, і ст. 1 ПК України щодо непоширення норм ПК України на питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" жодним чином не стосується спірних відносин.

Додатково позивач зазначає, що норми ПК України не поширюються на спірні відносини, проте в адміністративному позові посилається на ст. 43 ПК України, зокрема зазначаючи, що умовою для повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів є подання платником податків до контролюючого органу правильно оформленої заяви.

Проте, стаття 43 ПК України визначає, що обов`язковою умовою повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів є відсутність податкового боргу.

За таких обставин, проаналізувавши вказані вище норми в контексті спірних правовідносин, суд першої інстанції з яким погоджується колегія суддів дійшов обґрунтованого висновку, що відмова контролюючого органу в поверненні Банку коштів є правомірною, внаслідок чого правові підстави для зобов`язання вчинити певні дії відсутні.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним позовній заяві, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Є.І. Мєзєнцев

А.Б. Парінов