Справа № 640/19271/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Київ № 640/19271/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі також - відповідач, приватний виконавець), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 01.04.2020 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною за виконавчим провадженням №61679430, в частині накладення арешту на картковий рахунок для виплати соціальної допомоги № НОМЕР_1 , назва емісійного контракту «Соціальний MIGRANT», відкритого на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в ТВБВ № НОМЕР_3 - філії ДОУ АТ «Ощадбанк».

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що в межах виконавчого провадження №61679430, яке перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Дорошкевич В.Л., останньою протиправно винесено постанову від 01.04.2020 року про арешт коштів боржника шляхом накладення арешту, зокрема, на рахунок для виплати соціальної допомоги № НОМЕР_1 , назва емісійного контракту «Соціальний MIGRANT» відкритий позивачем у відділенні АТ «Ощадбанк».

Оскаржувану постанову в частині накладення арешту на зазначений рахунок в АТ «Ощадбанк» позивач вважає протиправною, оскільки на зазначений картковий рахунок ОСОБА_1 отримує соціальні виплати як матір-одиначка, яка утримує трьох малолітніх дітей, тому вважає, що в порядку статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» на ці виплати не можуть бути звернуті до стягнення.

Враховуючи викладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 17.09.2020 року.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали визначено, що питання про поновлення позивачу пропущеного строку звернення до адміністративного суду буде вирішено в судовому засіданні.

Пунктами 6, 7 резолютивної частини ухвали витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №61679430. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №61679430 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням вимог статей 269, 287 КАС України у строк до 14.09.2020 року таким чином, щоб у вказану дату витребувані матеріали знаходились у канцелярії суду.

У судове засідання 17.09.2020 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем ухвалу суду від 01.09.2020 року в частині подання до суду матеріалів виконавчого провадження з метою розгляду справи у встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України строк, не виконано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2020 року витребувано повторно у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №61679430, які зобов`язано подати до канцелярії суду до 24.09.2020 року. Наступне судове засідання призначено на 04.11.2020 року. Через канцелярію суду 22.09.2020 року відповідачем подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду та відзив на позовну заяву.

Відповідно до змісту відзиву, відповідач проти позовних вимог заперечує, оскільки приватним виконавцем правомірно винесено постанову про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження № 61679430 у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» задля забезпечення реального виконання боржником рішення, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банківських установах та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Так, оскаржуваною постановою визначено банківські установи, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмеження щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань, здійснюється нарахування соціальної допомоги чи пенсії.

Крім того, приватним виконавцем зауважено, що арештований рахунок не є рахунком зі спеціальним режимом використання, оскільки не відповідає визначеним законодавством ознакам такого рахунку, про що свідчить прийняття АТ «Ощадбанк» до виконання постанову приватного виконавця від 01.04.2020 року про арешт коштів боржника.

На переконання відповідача, у законодавстві України відсутня заборона звертати стягнення та накладати арешт на кошти на рахунках боржників, які відкриті для зарахування соціальних виплат, а також такі рахунки не визначено як рахунки із спеціальним режимом використання.

Враховуючи зазначене, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Через канцелярію суду 23.10.2020 року позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

У судове засідання 04.11.2020 року сторони не прибули, з огляду на що, згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до частини четвертої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

На виконання пункту 4 резолютивної частини ухвали суду від 01.09.2020 року суд вирішує питання дотримання позивачем строку звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із позовом позивачем зазначено, що у квітні місця 2020 року остання, намагаючись здійснити з карткового рахунку для виплати соціальної допомоги № НОМЕР_1 транзакцію через банкомат, дізналася про те, що виплату коштів, наявних та, які надходять на такий рахунок, заблоковано.

Звернувшись до установи АТ «Ощадбанк», позивачу повідомлено про арешт карткового рахунку на підставі постанови від 01.04.2020 року про арешт грошових коштів у виконавчому провадженні №61679430.

06.05.2020 року позивачем укладено з адвокатом Рябоконь С.В. договір про надання правової допомоги.

13.05.2020 року адвокат Рябоконь С. В. звернувся до приватного виконавця Дорошкевич В.Л. з клопотанням про скасування постанови від 01.04.2020 року про арешт грошових коштів на рахунку для отримання соціальних виплат № НОМЕР_1 , назва емісійного контракту «Соціальний MIGRANT» у АТ «Ощадбанк».

Крім того, адвокатом позивача зазначено прохання надіслати постанови про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника, з огляду на не отримання боржником вказаних рішень приватного виконавця.

У відповідь на клопотання адвоката позивача за №61679430 від 29.05.2020 року, приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. повідомлено про те, що арешт з рахунку ОСОБА_1 , відкритого в АТ «Ощадбанк», буде знятий у разі надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення, та направлено запитувані адвокатом позивача постанови.

13.06.2020 року позивач звернулася з письмовим запитом до керівництва АТ «Ощадбанк» щодо підстав арешту коштів на картковому рахунку для отримання соціальних виплат НОМЕР_1 , назва емісійного контракту «Соціальний MIGRANT».

Зазначена обставина підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №238 від 13.06.2020 року, яке було вручено адресату 18.06.2020 року.

23.07.2020 року, позивач отримала відповідь від Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», де повідомлення, що зняття арешту коштів з її карткового рахунку буде можливим виключно після отримання банком відповідного документу від уповноваженого органу про зняття арешту.

Посилаючись на неясність процедури, якої позивач має дотримуватися, аби довести незаконність накладення арешту на її картковий рахунок, остання знову звернулася до АТ «Ощадбанк» з метою отримання відомостей, щодо зняття арешту коштів з її карткового рахунку, водночас, обставини залишилися незмінними, що стало підставою для звернення за захистом своїх прав до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Визнаючи пропущення строку звернення до адміністративного суду із позовом про оскарження рішення приватного виконавця, позивач просить суд вважати поважними причини такого пропуску, вказані у заяві, та які підтверджуються долученими до позовної заяви доказами.

Відповідач, в свою чергу, просить позовну заяву залишити без розгляду, оскільки приватним виконавцем, відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», на дві адреси Позивача (Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Малофонтанна, 22 та м. Київ, вул. Бучанська, буд.3), які зазначено у виконавчому документі, 02.04.2020 року надіслано постанови, винесені в межах виконавчого провадження ВП №61679430 (номери треків №627 та №968).

Крім того, 29.05.2020 року приватним виконавцем направлено відповідь на клопотання адвоката боржника із направленням на «зазначену» (відповідачем мне уточнено) поштову адресу рекомендованого листа за №877 та на електронну пошту представника боржника.

Згідно витягу з сайту Укрпошти, лист з відповіддю, постановою про відкриття виконавчого провадження та постановою про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням № 61679430 отримано 02.06.2020 року.

Враховуючи викладене, на переконання відповідача, позовна заява мала бути подана до суду не пізніше 12.06.2020 року, в той час, як позивач звернулася до суду лише 12.08.2020 року, тобто з пропуском десятиденного строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, для звернення до суду з позовною заявою, з огляду на що, просить залишити позов без розгляду.

Вирішуючи заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) встановлено особливості провадження у справа з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Пунктом 1 частини другої статі 287 КАС України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дослідивши докази, долучені відповідачем в обґрунтування клопотання про залишення позову без розгляду, копії матеріалів виконавчого провадження №61679430, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 28 Закону України від 02.06.2016 року

№ 1404-VIII «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, приватним виконавцем постанову про відкриття виконавчого провадження має бути направлено рекомендованим поштовим відправленням, докази чого мають міститься у матеріалах виконавчого провадження.

Водночас, жодного належного доказу направлення та отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, яку мало б бути відправлено приватним виконавцем рекомендованим повідомленням, матеріали виконавчого провадження №61679430 не містять.

Суд не приймає до уваги долучені приватним виконавцем до заяви про залишення позову без розгляду Список №6 та Список №9 ф.103 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих (від 02.04.2020 року), оскільки ці Списки не містять ідентифікуючих ознак направлення саме оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника та про відкриття виконавчого провадження.

Зокрема, адреса місця реєстрації позивача та фактичного місця проживання не збігається із вказаними двома адресами у наданих відповідачем Списках, що взагалі ставить під сумнів факт направлення приватним виконавцем оскаржуваних постанов боржнику.

Приватним виконавцем не надано доказів, на кшталт, списку згрупованих поштових відправлень, в яких вказано номер виконавчого провадження та назву постанови, або рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які б спростовували встановлене судом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання приватного виконавця про залишення позову без розгляду з підстав, вказаних останньою.

Вирішуючи заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та оцінюючи причини пропуску строку, суд зазначає наступне.

Так, предметом спору є постанова приватного виконавця від 01.04.2020 року про арешт коштів боржника.

Водночас, до адміністративного суду із цим позовом позивач звернувся лише 12.08.2020 року.

Отже, встановлений статтею 287 КАС України десятиденний строк звернення до суду позивачем пропущенно.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

У рішенні від 13.09.2006 року по справі №6-26370кс04 та постанові від 30.09.2015 року у справі №21-2231а15 Верховним Судом України зазначено, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку. Суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити «визнати поважними причини пропуску процесуальних строків».

Відповідно, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З урахуванням положень статей 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Наданими позивачем та його уповноваженим представником (адвокатом) доказами підтверджується вчинення ряду дій шляхом вчинення запитів до приватного виконавця та банківської установи з метою зняття арешту з соціального карткового рахунку. З огляду на безрезультатність таких спроб, ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав та інтересів, інтересів своїх дітей звернулася із позовом до суду.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У зв`язку з наведеним та враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом поважними, а також про задоволення заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, що за цих конкретних обставин є дотриманням права позивача на доступ до правосуддя та права заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до Довідки Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області, виданої 16.12.2019 року за №1412- ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.

Згідно з поданими суду документами, а саме: копією довідки про отримання соціальної допомоги на дітей одиноким матерям №5530 від 16.10.2020 року, виданої Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради; копією довідки про отримання соціальної допомоги ДСД малозабезпеченим сім`ям №5531 від 16.10.2020 року, виданої Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради; копією довідки про отримання соціальної допомоги переміщеним особам на проживання №5532 від 16.10.2020 року, виданої Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради; копією акта №236 від 25.09.2020 року, складеного комітетом самоорганізації населення «Центральний» міста Маріуполя Донецької області про фактичне проживання ОСОБА_2 , разом з трьома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 5 від 28.08.2019 року, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області; копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області 13.07.2006 року; копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 НОМЕР_5 , виданого виконкомом Ольховатської селищної ради м. Єнакієве Донецької області 27.10.2008 року; копією свідоцтва про зародження ОСОБА_5 НОМЕР_6 , виданого повторно Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 05.12.2017 року, судом встановлено, що позивач є матір`ю-одиначкою, на утриманні якої перебуває три малолітніх дитини.

Згідно з Довідкою АТ «Державний ощадний банк України» від 12.05.2020 року №210, ОСОБА_1 має картковий рахунок для виплати соціальної допомоги № НОМЕР_1 , назва емісійного контракту «Соціальний MIGRANT».

13.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис №4566, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість у розмірі 19 460, 00 грн. (далі також - виконавчий напис №4566).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 01.04.2020 року відкрито виконавче провадження №61679430 з метою примусового виконання виконавчого напису №4566.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 01.04.2020 року постановлено до стягнення з боржника основну винагороду у сумі 1946, 00 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 01.04.2020 року накладено арешт на майно боржника.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 01.04.2020 року накладено арешт на кошти боржника, які містяться в наступних банківських установах: АТ КБ «Приватбанк», АТ «УніверсалБанк», «ОТП Банк», ГУ АТ «Ощадбанк», АТ «Укрсиббанк», АТ «Альфа Банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини постанови, постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться в усіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 22 406 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 27.04.2020 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника шляхом здійснення відрахувань із доходів боржника у розмірі 20 відсотків, відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, які вираховуються із суми, що залишається після утримання податків і зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у відповідності до статей 68,70 Закону України «Про виконавче провадження» на користь стягувача.

Згідно із змістом відповіді філії Донецького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» від 22.07.2020 року №104.14-21/1/1886/49814/2020-04/вих на звернення ОСОБА_1 , банківською установою повідомлено, що за картковим рахунком, відкритим в ТБВБ №10004/0497 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», 08.04.2020 року Банком накладено арешт в межах суми 22406, 00 грн. відповідно до постанови від 01.04.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61679430 згідно з виконавчим написом №4566.

Вважаючи протиправною постанову приватного виконавця від 01.04.2020 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на картковий рахунок для виплати соціальної допомоги № НОМЕР_1 , назва емісійного контракту «Соціальний MIGRANT», відкритого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в ТВБВ № НОМЕР_3 - філії ДОУ АТ «Ощадбанк», позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 2 Закону №1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Заходи примусового виконання рішень визначені статтею 10 Закону №1404, серед них зокрема:

- звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

- звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

- заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

- інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Зокрема, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 цього Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом).

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника в межах процедури примусового виконання виконавчого документу врегульовано статтею 48 Закону №1404. Так, за змістом частин першої, другої та четвертої статті 48 Закону №1404 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

При цьому, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частинами першою-четвертою статті 56 Закону №1404 встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Зі змісту наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що приватний виконавець має право для забезпечення реального виконання виконавчого документу застосувати арешт коштів боржника (фізичної особи), що знаходяться на рахунку такого боржника у банківській установі, за винятком коштів, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Перелік видів виплат та сум, на які не здійснюється звернення стягнення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» визначено статтею 73 Закону №1404, відповідно до частини першої якої, стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

З аналізу вказаних норм законодавства висновується, що окремі види соціальних виплат віднесено до законодавчо визначеного переліку коштів, на які забороняється здійснення стягнення в межах виконавчого провадження, а саме таких, як: одноразова допомога у зв`язку з народженням дитини, допомога на дітей одиноким матерям, інша допомога на дітей, передбачена законом.

Крім цього, Законом №1404 встановлено окремий порядок для звернення стягнення на суми інших доходів боржника (як то заробітну плату, стипендію, пенсію, тощо) з метою забезпечення виконання виконавчого документу.

Так, відповідно до норм статті 68 Закону №1404, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

За змістом частини першої статті 69 Закону №1404 підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме.

При цьому, у силу приписів статті 70 Закону №1404, розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зокрема, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином, розмір відрахувань, що можуть бути утримані з кожної виплаченої фізичній особі (боржнику) суми доходу у виді соціальних допомог (окрім тих, що перелічені у статті 73 Закону №1404, чітко регламентовано статтею 70 Закону №1404, а тому звернення стягнення на всю виплачену фізичній особі заробітну плату суперечить законодавчо встановленому порядку.

У контексті наведеного, суд звертає увагу на зміст статті 46 Конституції України, якою встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У рішенні № 25рп/2009 від 07.10.2009 року Конституційним Судом України зазначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Отже, наведене вище у сукупності дає підстави для висновку, що накладення арешту на весь рахунок боржника (фізичної особи) у банку, який призначено для виплати соціальної допомоги, унеможливлює своєчасне отримання таким боржником у встановленому законом розмірі гарантованої Конституцією України грошової соціальної допомоги, що призводить до порушення його конституційних прав громадянина.

З матеріалів справи, а саме виписок по картковому рахунку, наданих позивачем, судом встановлено, що на відкритий 08.04.2020 року в АТ «Ощадбанк» для отримання ОСОБА_1 соціальних виплат картковий рахунок № НОМЕР_1 у період з 01.05.2020 по 07.08.2020 надходили лише кошти «Тип виплати: Матеріальна допомога».

З 29.04.2020 року вказаний картковий рахунок заблоковано Банком в частині здійснення виплат коштів з нього у зв`язку з накладенням арешту на грошові кошти боржника ( ОСОБА_1 ) відповідно до постанови приватного виконавця Дорошкевич В.Л. про арешт коштів боржника від 01.04.2020 року ВП №61679430.

В подальшому, 27.04.2020 року приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. в межах виконавчого провадження №61679430 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інші доходи боржника ВП №61679430.

За змістом вказаної постанови, приватному виконавцю за наслідками отримання відомостей з Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби стало відомо про отримання боржником доходу від Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТАЛІНА». Керуючись положеннями статей 68, 69, 70 Закону №1404 приватним виконавцем звернуто стягнення на ці доходи боржника, шляхом зобов`язання Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20% (а саме із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Отже, приватним виконавцем застосовано арешт щодо усіх доходів боржника, включаючи соціальні виплати.

Разом з тим, як свідчать актуальні станом на 04.11.2020 року відомості з Автоматизованої системи виконавчого провадження (доступ до якої надано на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України), накладений приватним виконавцем арешт на грошові кошти ОСОБА_1 (в т.ч. на соціальні виплати), що наявні на картковому рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» наразі чинний.

З матеріалів виконавчого провадження №61679430 судом встановлено, що останні містять Довідку АТ «Державний ощадний банк України» від 12.05.2020 року №210, ОСОБА_1 має картковий рахунок для виплати соціальної допомоги № НОМЕР_1 , назва емісійного контракту «Соціальний MIGRANT», яку долучено представником боржника до поданого приватному виконавцю клопотання від 21.05.2020 року за вх.№7724/01-28.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Втім, отримавши відомості про здійснення виплат позивачу сум соціальної допомоги та за наслідками прийняття постанови від 27.04.2020 року ВП №61679430, приватним виконавцем мало б було вжито заходів щодо встановлення реквізитів рахунку у банківській установі, на який надходять соціальні виплати, конкретні види отримуваних боржником на відповідний банківський рахунок соціальних виплат, розмір таких виплат, що були перераховані та невиплачені боржнику у зв`язку з накладенням арешту на грошові кошти з 01.04.2020 року, та як наслідок, знято арешт з цих коштів у виді соціальних виплат. Проте, таких заходів приватним виконавцем, як свідчать наявні у справі матеріали, не вжито.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що накладення арешту на весь рахунок боржника (фізичної особи) у банку, який призначений для виплати соціальної допомоги, унеможливлює своєчасне отримання таким боржником у встановленому законом розмірі гарантованої Конституцією України грошової соціальної допомоги, що призводить до порушення його конституційних прав громадянина.

Водночас, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 01.04.2020 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною за виконавчим провадженням №61679430, в частині накладення арешту на картковий рахунок для виплати соціальної допомоги № НОМЕР_1 , назва емісійного контракту «Соціальний MIGRANT», відкритого на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в ТВБВ № НОМЕР_3 - філії ДОУ АТ «Ощадбанк».

Проте, з огляду на встановлені судом обставини, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки, у матеріалах справи відсутні документальні докази того, що станом на 01.04.2020 року приватному виконавцю були відомі обставини про призначення та вид коштів, що надходять на картковий рахунок № НОМЕР_1 . Крім того, із змісту оскаржуваної постанови встановлено відсутність конкретизації номеру рахунку в АТ «Ощадбанк», на який в подальшому накладено арешт.

Таким чином, суд дійшов висновку, що станом на 01.04.2020 року приватним виконавцем винесено постанову із дотриманням положень статті 56 Закону №1404.

Разом з тим, вирішуючи спір по суті судом встановлено допущення відповідачем протиправної бездіяльності у виді не вжиття заходів щодо встановлення реквізитів рахунку у банківській установі, на який надходять соціальні виплати, конкретні види отримуваних боржником на відповідний банківський рахунок соціальних виплат, розмір таких виплат, що були перераховані та невиплачені боржнику у зв`язку з накладенням арешту на грошові кошти з 01.04.2020 року, та, як наслідок, не зняття арешту з цих коштів у виді соціальних виплат.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, суд вважає наявними правові підстави вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), та - визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Дорошкевич В.Л., що полягає у не знятті арешту з коштів боржника ( ОСОБА_1 ) в частині накладеного приватним виконавцем арешту на кошти такого боржника, що надійшли (надходять) на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк», як соціальні виплати (тип: матеріальна допомога).

Зокрема, у взаємозв`язку з вищенаведеним висновком, суд вважає за необхідне зобов`язати приватного виконавця Дорошкевич В.Л. зняти арешт з коштів боржника ( ОСОБА_1 ) в частині накладеного приватним виконавцем арешту на кошти такого боржника, що починаючи з 08.05.2020 року надійшли (надходять) на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк», як соціальні виплати.

Зазначена правова позиція суду відповідає висновкам щодо спірних правовідносин у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2020 року у справі №640/11038/20.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі «Глоба проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом виявлено порушення відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для виходу за межі позовних вимог та часткового їх задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У матеріалах справи міститься квитанція від 12.08.2020 року №0.0..1 про сплату позивачем за подання позовної заяви судового збору у розмірі 840, 80 грн.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог шляхом виходу судом за межі позовних вимог з метою належного захисту прав позивача через неналежно обраний останньою спосіб захисту порушеного права, водночас, встановивши допущення відповідачем протиправної бездіяльності, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок приватного виконавця усієї суми судового збору, сплаченого позивачем.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Дорошкевич В.Л., що полягає у не знятті арешту з коштів боржника ( ОСОБА_1 ) в частині накладеного приватним виконавцем арешту на кошти такого боржника, що надійшли (надходять) на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк», як соціальні виплати (тип: матеріальна допомога).

3. Зобов`язати приватного виконавця Дорошкевич В.Л. зняти арешт з коштів боржника ( ОСОБА_1 ) в частині накладеного приватним виконавцем арешту на кошти такого боржника, що починаючи з 08.05.2020 року надійшли (надходять) на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк», як соціальні виплати.

4. В іншій частині відмовити.

5. Стягнути за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (іпн. НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна (іпн. 0, адреса: 02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 4а, офіс 17а).

Повне рішення складено 04.11.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна