Справа № 300/2229/20
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" листопада 2020 р. справа № 300/2229/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Івано-Франківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій з підстав нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у неналежному розмірі.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач стверджує про невиконання Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року, яке набрало законної сили 04.02.2020 року, зокрема останнім проведено нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2015 року по 01.03.2018 року в неналежному розмірі, про що заявнику стало відомо за наслідком проведеної відповідачем виплати на підставі отриманої ОСОБА_1 аудиторської довідки-розрахунку, складеної 10.06.2020 року ТОВ аудиторською фірмою "Юрек-Аудит".
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.32-33).
Відповідач скористався правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 02.10.2020 (а.с.38-40). Відповідно до відзиву відповідач заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позову з тих мотивів, що при складанні довідки-розрахунку аудитором не досліджено правильність встановлення фіксованої суми індексації грошового забезпечення в розмірі 268,43 грн., а прийнято її як розраховану правильно. Фіксована сума індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з лютого по грудень 2015 в розмірі 268,43 грн., щомісячно виплачувалась помилково.
07.10.2020 позивачем на адресу суду направлено відповідь на відзив, згідно якої позов підтримує в повному обсязі та звертає увагу суду на ту обставину, що відповідач вказуючи у відзиві на невірний розмір фіксованої суми індексації грошового забезпечення, одночасно не наводить правильних, на його думку, розрахунків (а.с.42-44).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено наступне.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року позов ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019. Зобов`язано Івано-Франківський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2020 року, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року залишено без змін.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року у справі № 300/1895/19, на підставі частини 2 статті 255, частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України, набрало законної сили 04.02.2020 року.

21.02.2020 року, за заявою стягувача, Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 300/1895/19, на підставі якого відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 300/1895/19, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 21.02.2020 року про зобов`язання Івано-Франківський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.

23.03.2020 року відповідачем проведено виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019.

На запит ОСОБА_1 від 05.06.2020 року, аудитором ТОВ аудиторської фірми "Юрек-Аудит" проведено розрахунок індексації грошового забезпечення позивача за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року, за результатами якого складено аудиторську довідку-розрахунок від 10.06.2020 року. Так, згідно висновку, викладеного у вказаній довідці-розрахунку всього за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року індексація становить 32047,95 грн., різниця в розрахованій аудитором індексації і Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом за цей період становить 6979,18 грн.

Не погоджуючись із розміром здійсненої відповідачем виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-XII).

При цьому правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон №1282-XII).

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 Закону №1282-XII).

Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 по справі №620/1892/19 де розглядалися подібні правовідносини.

Судом встановлено, а сторонами не оспорюється те, що право позивача на відповідну індексацію встановлено рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 у справі №300/1895/19, яке набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки-розрахунку сум індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з лютого 2015 року по серпень 2019 року сума індексації склала 19 351,29 грн.(а.с.18, 19).

Позивач вважає розрахунок та виплату йому індексації грошового забезпечення у такому розмірі порушенням своїх прав.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, у справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17.

Як зазначалось судом вище, відповідачем на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду проведено індексацію грошового забезпечення позивача.

Згідно з аудиторською довідкою-розрахунком від 10.06.2020 розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року складає 32 047,95 грн., різниця в розрахованій аудитором сумі індексації і Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом становить 6 979,18 грн. (а.с.24-28).

Зазначені розрахунки проведено на підставі, в тому числі, й довідки-розрахунку виданої відповідачем, вказують на неповне проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).

У пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі "Чуйкіна проти України" ЄСПЛ зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пункти28-36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені [див. рішення від 10 липня 2003 року у справах "Мультиплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25].

Відтак, суд доходить висновку, що дії Івано-Франківського обласного військового комісаріату щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є протиправними.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що при складанні довідки-розрахунку аудитором не досліджено правильність встановлення фіксованої суми індексації грошового забезпечення в розмірі 268,43 грн., а прийнято її як розраховану правильно, оскільки вказана розрахункова величина розрахована відповідачем самостійно згідно зі складеною довідкою-розрахунком.

В той же час, відповідачем жодним чином не спростовано висновок аудитора та не наведено обґрунтувань обставин зазначених у відзиві.

З огляду на наведене з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у розмірі 6 979,18 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Івано-Франківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України (, вул. Довженка, 21, м. Івано-Франківськ, 76026) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправними дії Івано-Франківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України (, вул. Довженка, 21, м. Івано-Франківськ, 76026) щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язати Івано-Франківський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України (, вул. Довженка, 21, м. Івано-Франківськ, 76026) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у розмірі 6 979,18 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.