Справа № 640/13255/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

09 листопада 2020 року справа №640/13255/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1 )
доМіністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі по тексту - відповідач)
третя особаСлужба безпеки України (далі по тексту - третя особа, СБУ)
про1) визнання таким, що вичерпав свою дію 07 лютого 2019 року, наказу відповідача від 15 листопада 2016 року №1918 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності», в частині, що стосується позивача; 2) визнання бездіяльності відповідача та зобов`язання виключити ФОП ОСОБА_1 із переліку суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, до яких застосовано спеціальну санкцію - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, оскільки вважає, що відповідач протиправно не виключає ФОП ОСОБА_1 з переліку суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, до яких застосовано спеціальну санкцію - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15 листопада 2016 року №1918 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності» вичерпав свою дію 07 лютого 2019 року у зв`язку із тим, що Законом України «Про валюту і валютні операції» виключено статтю 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», на підставі якої до позивача застосована спеціальна санкція.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2019 року адміністративну справу №640/13255/19 прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про незгоду із позовними вимогами, оскільки в межах спірних відносин штрафні санкції діють до моменту усунення порушень, а не до моменту втрати чинності положеннями статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність»; на думку відповідача, позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки з боку відповідача відсутня бездіяльність в межах спірних відносин.

Третя особа подала пояснення на позовну заяву, в яких зазначила, що відповідач правомірно застосував санкцію до позивача на підставі статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» у зв`язку з тим, що головним управлінням контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки у ході здійснення заходів, спрямованих на захист інтересів держави у зовнішньоекономічній сфері отримано інформацію щодо порушення ФОП ОСОБА_1 вимог чинного законодавства.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач не надав доказів на підтвердження вчинення ФОП ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 484 Митного кодексу України, за що застосовано спеціальну санкцію у вигляді індивідуального режиму ліцензування в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» в редакції, що діяла до 07 лютого 2019 року; Законом України «Про валюту і валютні операції» статтю 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» виключено, а, отже, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України відповідальність у вигляді спеціальної санкції - індивідуального режиму оподаткування відносно позивача скасовується.

До суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач виклав позовні вимоги в наступній редакції: визнати бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України виключити позивача з переліку суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, до яких застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Заява мотивована тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 вересня 2019 року №838 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №549, якою затверджено положення про Міністерство економіки, торгівлі та сільського господарства України, яке є правонаступником відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року за замінено відповідача - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, його правонаступником - Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15 листопада 2016 року №1918 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності» відповідно до статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», на підставі подань Державної фіскальної служби України вих. від 02 листопада 2016 року №18750/5/99-99-14-04-02-16, вх. від 07 листопада 2016 року №03/67141-16, вих. від 25 жовтня 2016 року №18399/5/99-99-18-01-04-16, вх. від 28 жовтня 2016 року №03/64961-16, СБУ вих. від 19 жовтня 2016 року №8/1/2-15031, вх. від 25 жовтня 2016 року №05/63962-16 за порушення статей 52, 112 і 484 Митного кодексу України у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зокрема, до ФОП ОСОБА_1 за порушення статті 484 Митного кодексу України; дата початку дії наказу - 25 грудня 2016 року.

Позивач звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України із клопотанням про скасування спеціальної санкції від 02 квітня 2019 року, у якому просив скасувати спеціальну санкцію у вигляді індивідуального режиму ліцензування, що застосованої згідно з наказом від 15 листопада 2016 року №1918, та виключити його з переліку суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовано вищезазначену спеціальну санкцію, оскільки Законом України «Про валюту і валютні операції» виключено статтю 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Листом від 23 травня 2019 року №4102-13/21539-07 Міністерство повідомило позивача, що готове розглянути питання про скасування (тимчасове зупинення дії) спеціальної санкції у разі надходження відповідних матеріалів ФОП ОСОБА_1 або подання СБУ стосовно згаданого питання.

Позивач повторно звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України із клопотанням аналогічного змісту від 10 травня 2019 року.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» в редакції, чинній на момент застосування до позивача спеціальної санкції, за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції:

- накладення штрафів у випадках несвоєчасного виконання або невиконання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземними суб`єктами господарської діяльності своїх обов`язків згідно з цим або пов`язаних з ним законів України. Розмір таких штрафів визначається відповідними положеннями законів України та/або рішеннями судових органів України;

- застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб`єктами цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій;

- тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов`язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Якщо суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб`єктами господарської діяльності, до яких застосовано санкції, усунуто допущені порушення законодавства України або вжито практичні заходи, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, ініціатори подання щодо застосування санкцій можуть направляти центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, матеріали про їх скасування (зміну виду, тимчасове зупинення).

У разі усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність із законами України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання закону, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб`єкти господарської діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, відповідні матеріали та виходити з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасове зупинення) дії санкцій.

Клопотання повинно містити такі документи:

лист-звернення з викладенням причин, що призвели до порушення, та про вжиті заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України;

оригінали або завірені в установленому порядку копії матеріалів (довідки) від державних органів, що здійснюють контроль за зовнішньоекономічною діяльністю чи валютний контроль, та/або агентів валютного контролю, які засвідчують вжиті суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності практичні заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України.

Загальний термін розгляду цих клопотань не повинен перевищувати тридцяти календарних днів.

З метою уточнення інформації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, може звертатися до державних органів, що здійснюють контроль у сфері зовнішньоекономічної діяльності, валютний контроль, та агентів валютного контролю із запитами про одержання додаткових матеріалів (інформації) щодо діяльності суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, які звернулися до нього з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасове зупинення) дії санкції.

Відповідальність за недостовірність інформації, зазначеної в поданнях, щодо застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) санкцій, на підставі яких приймаються відповідні рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, несе ініціатор подання у порядку, передбаченому законом.

Аналогічні положення також відображено в Положенні про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», затвердженому наказом Міністерства економіки України 17 квітня 2000 року №52 (далі по тексту - Положення №52), яке діяло на момент виникнення спірних відносин.

Згідно з пунктами 1.1. та 1.2 Положення №52 спеціальні санкції - індивідуальний режим ліцензування або тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг та Національного банку України або за рішенням суду.

Санкції застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, що порушили Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов`язані з ним закони України, зокрема в разі порушення суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, що встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та в разі проведення ними дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

За правилами пунктів 1.5-1.7 Положення №52 українські суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності, до яких, у встановленому порядку, застосована спеціальна санкція - індивідуальний режим ліцензування чи тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, не мають права укладати угоди доручення, комісії, агентські, про спільну діяльність та співробітництво, консигнації, дилерські, дистриб`юторські, оренди, найму, лізингу, зберігання та інші угоди, що передбачають проведення зовнішньоекономічних операцій іншими особами або на користь інших осіб за дорученням чи передачу майна у строкове користування з метою проведення зовнішньоекономічної діяльності.

Дія спеціальних санкцій - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності та індивідуального режиму ліцензування, що застосовуються до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, поширюється на всі види зовнішньоекономічної діяльності, зазначені у статті 4 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» операції за якими здійснюються українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземними суб`єктами господарської діяльності.

Пункт 4.8 Положення №52 передбачає, що про застосування санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», видається наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, у якому вказуються норми чинного законодавства, які було порушено, матеріали, на підставі яких видано наказ, реквізити суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовані санкції, та вид санкції, дата, з якої санкція починає діяти.

Відповідні накази Міністерства економічного розвитку і торгівлі України видаються у разі скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії санкцій, застосованих до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 4.15 Положення №52 у разі усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та/або пов`язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність із законами України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання зазначеного Закону, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб`єкти господарської діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відповідні матеріали та виходити з клопотанням про скасування (зміна виду, тимчасове зупинення) дії санкцій.

У свою чергу відповідно до підпункту «д» пункту 3 частини четвертої статті 16 Закону України «Про валюту і валютні операції», який введений в дію з 07 лютого 2019 року виключено статтю 37 у Законі України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Таким чином, з 07 лютого 2019 року Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» не визначає питань застосування спеціальних санкцій за порушення вказаного Закону або пов`язаних з ним законів України.

Водночас, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі требі розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/1999).

При цьому, виключення статті 37 у Законі України «Про зовнішньоекономічну діяльність» з 07 лютого 2019 року не є підставою для відміни відповідальності, оскільки станом на момент виникнення порушення статті 484 Митного кодексу України ФОП ОСОБА_1 та винесення оскаржуваного наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15 листопада 2016 року №1918 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності» стаття 37 була чинною, а факт вчинення порушення позивачем не заперечується.

Із прохальної частини позовних вимог вбачається, що позивач просить суд визнати таким, що вичерпав свою дію 07 лютого 2019 року наказ від 15 листопада 2016 року №1918 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності», в частині що стосується позивача.

Однак, суд звертає увагу, що зміна правового регулювання, у тому числі внесення змін до законів, не скасовує автоматично рішення суб`єктів владних повноважень, прийнятих до внесення відповідних змін.

У свою чергу позивач не довів безпідставність застосування до нього спеціальної санкції у вигляді індивідуального режиму оподаткування та не надав доказів на підтвердження усунення порушень, за які його притягнуто до відповідальності, з урахуванням чого суд вважає, що станом на час судового розгляду справи санкція застосована до ФОП ОСОБА_1 правомірно.

Крім того, наказ від 15 листопада 2016 року №1918 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності» та правомірність застосування до позивача спеціального санкції не є предметом даного спору

При цьому матеріали справи не містять доказів усунення позивачем допущених порушень законодавства України або вжиття практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України та, як наслідок, звернення ініціаторів подання щодо застосування санкцій чи ФОП ОСОБА_1 до відповідача з відповідним клопотанням про скасування спеціальної санкції відносно позивача, а правомірність застосування спеціальної санкції позивачем не заперечується.

Відповідно до пункту 4.17 Положення №52 чинного станом на момент виникнення спірних відносин, дія санкцій скасовується Міністерством економічного розвитку і торгівлі України в разі усунення суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та/або пов`язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність до законів України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону, а також якщо в Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України відсутні матеріали щодо порушення цим суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, яке встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та матеріали щодо проведених ним дій, що можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Однак, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про скасування спеціальної санкції або докази усунення позивачем порушень законодавства України чи застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та/або пов`язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність до законів України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону.

Оскільки правомірність застосування до спірних відносин положень статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», які діяли станом на дату застосування до позивача спеціальної санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності не спростована, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів усунення позивачем порушень статті 484 Митного кодексу України або вжиття практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, позовні вимоги нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 »; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2; ідентифікаційний код 37508596);

Служба безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33; ідентифікаційний код 00034074).

Суддя В.А. Кузьменко