Справа № 560/2356/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2356/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

06 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року (ухвалене у м. Хмельницькому 29.07.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 30824,65 грн (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів) за час затримки з 10 грудня 2019 року по 18 лютого 2020 року включно виплати при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, присудженої рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 560/3214/19-а.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.07.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 30824,65 грн (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів) за час затримки з 10 грудня 2019 року по 18 лютого 2020 року виплати при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, присудженої рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 560/3214/19-а. Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.07.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на виконання рішення суду, Військова частина НОМЕР_1 нарахувала належну суму компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 29958,77 грн та виплатила її 18.02.2020, що підтверджується випискою від 19.02.2020 по картці/рахунку АТКБ «Приватбанк».

Порядок проходження військової служби регулюється спеціальним законодавством, яке не передбачає порядку проведення розрахунку із звільненою особою, у тому числі, дати проведення остаточного розрахунку при звільненні і відповідальності роботодавця з несвоєчасну виплату належних працівнику сум. При цьому, позивачем не оскаржувався здійснений відповідачем розрахунок. Положення КЗпП України не передбачають права на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. Також просив застосувати до спірних правовідносин принципи справедливості та співмірності, враховуючи правову позицію Верховного Суду у постанові від 18.07.2018 у справі №825/325/16, у якій зазначено, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з бюджету, та інших обставин справи.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 26.03.2015.

Позивач проходив військову службу, і згідно з витягом з Наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 04.10.2019 №214 виключений зі списків особового складу частини та знятий з усіх видів забезпечення, у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.12.2019 по справі №560/3214/19, яке набрало законної сили 05.02.2020, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 04.10.2019.

Відповідач добровільно виконав Рішенням суду по справі №560/3214/19, виплативши 18.02.2020 позивачу присуджене грошове забезпечення у розмірі 29958,77 грн, що не оспорюється сторонами та підтверджується довідкою АТКБ "Приватбанк" від 21.02.2020, випискою від 19.02.2020 по картці/рахунку АТКБ «Приватбанк».

Вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачено йому середній заробіток в розмірі 30824,65 грн за час затримки виплати належних сум при звільненні зі служби з 10 грудня 2019 року по 18 лютого 2020 року, позивач звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання середнього заробітку в розмірі 30824,65 грн за час затримки виплати при звільненні зі служби з 10 грудня 2019 року по 18 лютого 2020 року, а відповідачем не доведено протилежного.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що відповідач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18 міститься висновок про те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 по справі №821/1083/17 зазначає, що частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи те, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати належних йому при звільненні сум на підставі статті 117 КЗпП України.

Згідно з підтвердженням про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 від 18.10.2019 №219-фс, за останні два повні календарні місяці серпень - вересень 2019 року позивачу нараховано 13241,72 грн та 13241,72 грн відповідно. Протягом цих двох місяців був 61 календарний день. Виходячи з цього, середньоденний заробіток становить (13241,72 грн + 13241,72 грн): 61 = 434,15 грн. За період з 10 грудня 2019 року по 18 лютого 2020 року було 71 календарних днів, а тому, середній заробіток за час затримки виплати позивачу при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 30824,65 грн.

Апеляційний суд зазначає, що стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати належних йому сум при звільненні у вказаному розмірі відповідає принципам справедливості та співмірності, в той час як відповідачем як суб`єктом владних повноважень з урахуванням вимог ст.77 КАС України не доведено протилежного.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.