Справа № 400/4613/20
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 р. № 400/4613/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54029

про:зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати постанову про накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , який було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 39915588 від 12.02.2014 р. головним державним виконавцем Чигирик І.Г. Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що їй стало відомо про наявність заборон та обмежень стосовно всього належного майна. У витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно було зазначено, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень виніс 14.02.2014 р. державний реєстратор Миколаївського міського управління юстиції Тумилович Олександр Вікторович. Підставою була постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 39915588 від 12.02.2014 р., яку видав Головний державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (після реорганізації Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Чигирик І.Г.З метою зняття арешту з майна, позивач звернувся до відповідача із заявою, на яку отримав відповідь, що виконавче провадження 05.10.2015 р. було закінчено в порядку п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону "Про виконавче провадження", інші 10.05.2017 року були завершені в порядку п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Позивач зазначила, що наявність чинного арешту порушує її право на розпорядження своєю власністю і відновити свої права в позасудовому порядку вона не може.

Відповідач надав, відзив на позовну заяву просив відмовити в її задоволенні та зазначив, що ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Також передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Станом на дату подачі позову боржником вимоги п. 15 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 не виконані, а саме заборгованість за виконавчими документами, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником на депозитний рахунок відділу не сплачено.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних у ній доказів у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

У Заводському відділі державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебувало на виконанні виконавче провадження № 39915588 з примусового виконання вимоги про сплату недоїмки від 20.09.2013 року № ф-2874/у про стягнення 5204,33 грн.

05.10.2015 року виконавче провадження закінчено в порядку п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Також на виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебувало зведене виконавче провадження № 52237431 щодо ОСОБА_1 до складу якого входили ВП № 49916559 щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 1194,03 грн., ВП № 49916710 про стягнення в сумі 5204,33 грн., та ВП № 49916995 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 3455,43 грн.

10.05.2017 року виконавчі провадження № 49916559, № 49916710, № 49916995 завершено в порядку п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі постанови від 12.02.2014 року Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано обтяження 14.02.2014 р. про арешт нерухомого майна.

Приймаючи рішення у справі суд виходить з такого.

З 1999 року до червня 2016 року був чинний Закон України "Про виконавче провадження" № 606-XIV. На теперішній час спірні правовідносини регулює Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII. Обидва Закони однаково визначають наслідки завершення (закінчення) виконавчого провадження - арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ст. 50 Закону № 606-XIV і ст. 40 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 57 ч. 1 Закону № 606-XIV і ст. 56 ч. 1 Закону № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 4-5 ст. 59 Закону № 1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 40 Закону № 1404, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як вже зазначав суд, виконавчі провадження № 49916559, № 49916710, 49916995 завершено в порядку п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 2 ст. 37 Закону № 1404 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Оскільки виконавчі провадження завершено в порядку п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404 (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) питання про зняття арешту з нерухомого майна не було вирішено державним виконавцем правомірно.

Отже, завершення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404 не передбачає зняття арешту з майна боржника.

Доказів погашення заборгованості, яка стала підставою для відкриття виконавчих проваджень, позивач не надав суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

В зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, сплачена сума судового збору розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 9, 77, 205, 241-246, 250, 255, 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54029 ) про зобов`язання відповідача скасувати постанову про накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , який було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 39915588 від 12.02.2014 року, головним державним виконавцем Чигирик І.Г. Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник