Справа № 589/5210/16-а
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 р.Справа № 589/5210/16-а
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Курбанова А.Р., вул. К.Маркса, 63, м. Шостка, Шосткинський, Сумська, 41100, повний текст складено 02.10.2020 по справі № 589/5210/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Північної митниці Держмитслужби

про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Чергівської митниці ДФС України ( далі Чернігівська митниця ДФС України, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Чернігівської митниці ДФС України від 14.12.2016 у справі про порушення митних правил № 0694/10200/16 якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України (далі МК України) з накладенням штрафу в сумі 525892 грн. 62 коп.

Провадження в справі про порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України щодо нього закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного правопорушення.

Постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2017 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Чернігівської митниці ДФС України Литвиненка Володимира Володимировича від 14.12.2016 у справі про порушення митних правил № 0694/10200/16, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України з накладенням штрафу в сумі 525892 грн. 62 коп.

Провадження в справі про порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України щодо ОСОБА_2 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Чернігівської митниці ДФС України на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2017 по справі № 589/5210/16-а скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_2 до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України про закриття провадження у справі про порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України щодо ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного правопорушення та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Чернігівської митниці ДФС України на користь ОСОБА_2 витрат на сплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. та прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В іншій частині постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2017 по справі № 589/5210/16-а залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.02.2020 по справі № 589/5210/16-а постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 у справі № 589/5210/16-а скасовано в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 14.12.2016 у справі про порушення митних правил № 0694/10200/16.

Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 у справі № 589/5210/16-а залишено без змін.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.10.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 щодо визнання протиправною постанови заступника начальника Чернігівської митниці ДФС від 14.12.2016 у справі про порушення митних правил №0694/10200/16 залишено без задоволення, а вказану постанову - без змін.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у його діях складу правопорушення, передбаченого ст..485МК України, у вигляді протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів, оскільки його дії були обумовлені лише наміром обрати процедуру «спрощеного» митного оформлення шляхом обрання «зеленого коридору», що фактично і було способом такого ухилення. Неодноразове переміщення ним протягом певного періоду транспортного засобу через державний кордон вказує на те, що він не мав наміру незаконно ввозити транспортні засоби для їх постійного залишення на території України без сплати митних платежів. Зауважив, що спірні правовідносини виникли в результаті неоднакового розуміння вимог чинного законодавства, яке їх регулює, що призвело до неможливості прийняти узгоджене рішення щодо взаємних прав та обов`язків між ним та митним органом, а тому спірне рішення мало бути прийнято на його користь, з урахуванням приписів ч.4 ст.3 МК України.

02.11.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження по справі № 589/5210/16-а.

02.11.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

06.11.2020 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 589/5210/16-а та призначення її до розгляду в режимі відеоконфереції, яке залишено судом без розгляду, у зв`язку з відсутністю електронного цифрового підпису.

09.11.2020 на адресу суду від Північної митниці Держмитслужби ДМС України надійшов відзив на апеляційну скаргу, який колегія суддів не приймає до уваги, у зв`язку з відсутністю електронного цифрового підпису.

Згідно з положеннями ч.1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином відповідно до положень ч.2 ст.286 КАС України.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.

05.11.2016 позивачем як громадянином Російської Федерації. через пункт пропуску «Бачівськ» Сумської митниці ДФС ввезено автомобіль марки «VW» модель «Роlo», 2015 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований в Російській Федерації ( далі РФ), на митну територію України в режимі тимчасового ввезення строком до одного року без сплати митних платежів.

21.10.2016 в ході проведення аналітично-пошукових заходів управлінням боротьби з митними правопорушеннями Чернігівської митниці ДФС отримано лист Сумської митниці ДФС № 3645/7/18-70-20-01, за змістом якого за інформацією адресно-довідкового підрозділу Управління ДМС України у Сумській області ОСОБА_2 народився в м. Шостка Сумської області, має паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований з 07.09.2010.

За період з 14.09.2015 по 05.11.2016 автомобіль марки «VW» модель «Роlo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивач ввозив на митну територію України в митному режимі «Тимчасове ввезення до одного року» без сплати митних платежів 15 разів, з яких14 разів через пункт пропуску «Бачівськ» та 1 раз через пункт пропуску «Грем`яч».

14.12.2016 на підставі наведених обставин заступник начальника Чернігівської митниці ДФС прийняв постанову у справі про порушення митних правил №0694/10200/16, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі МК України), а саме у вчиненні протиправних дій,спрямованих наухилення відсплати митних платежів, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 525892,62 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням митного органу, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що спірні дії позивача були спрямовані на ухилення від сплати обов`язкових митних платежів, що свідчить про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст..485 МК України, а відтак і про законність оскаржуваної постанови митного органу.

Колегія суддів погоджується за таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ч. 1-2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначені МК України.

Відповідно до ч.1ст. 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За статтею 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

За наслідком системного аналізу вказаної статті колегія суддів зазначає, що склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі).

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно зУКТЗЕДта його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

При цьому, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого ст.485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.12.2018 у справі № 759/360/17, у постанові від 14.09.2020 у справі №334/1738/16-а, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Положеннями ст. 494 МК України визначено, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За приписами п.2 ч.1 ст. 527 МК України у справі про порушення митних правил митний орган <…> виносить постанову про накладення адміністративного стягнення.

Судовим розглядом встановлено, що митним органом винесено оскаржувану постанову від 14.12.2016 у справі про порушення митних правил №0694/10200/16, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), та накладено штраф у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 525892,62 грн.

Відповідно до змісту вказаної постанови ОСОБА_1 як громадянин РФ через пункт пропуску «Бачівськ» Сумської митниці ДФС 05.11.2016 ввіз автомобіль марки «VW» модель «Роlo», 2015 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований в Російській Федерації, на митну територію України в режимі тимчасового ввезення строком до одного року без сплати митних платежів.

За період з 14.09.2015 по 05.11.2016 позивач возив на митну територію України в митному режимі «Тимчасове ввезення до одного року» без сплати митних платежів автомобіль марки «VW» модель «Роlo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 15 разів, з яких14 разів через пункт пропуску «Бачівськ» та 1 раз через пункт пропуску «Грем`яч».

На підставі викладених обставин контролюючий орган дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 як резидентом України вимог ч.3ст.380 МК України та як наслідок вчинення протиправних дій,спрямованих на ухилення від сплати митних платежів, відповідальність за які передбачена ст.485 МК України.

Перевіряючи винесену відповідачем постанову на відповідність ч.2 ст. 2 КАС України колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1,2 статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

За приписами абз.1, 2 ч.3 ст.380 МК України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

За наслідком аналізу вказаних правових положень колегія суддів зазначає, що необхідність письмового декларування громадянами України транспортних засобів особистого користування при ввезені їх строком до 1 року на митну територію України залежить від того, чи має така особа статус резидента.

Відповідно до пп. «в» п. 50 ст. 4 МК України резидентами є, зокрема, фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Положеннями пп. «в» п. 33 ст. 4 МК України визначено, що нерезидентами - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Тобто, основоположним критерієм визначення особи як резидента чи нерезидента в розумінні МК України є її постійне місце проживання.

Згідно з п.45 ч.1 ст. 4 МК України постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який немає постійногомісця проживанняна територіїінших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Як вбачається з паспорту громадянина РФ № 450916806, копія якого міститься у матеріалах справи, позивач є громадянином РФ та з 14.08.2002 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, відповідно до довідки від 26.12.2016, виданої ТОВ «Шосткинське підприєвство «Харківенергоремонт», довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої сектором реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шосткинської міської ради від 22.07.2020 позивач як громадянин України зареєструвався на території України за адресою: АДРЕСА_1 - з 01.09.2010. При цьому його реєстрація на території України мала постійний характер.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-ІІІ ( далі Закон № 2235) законодавство України про громадянство ґрунтується на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Враховуючи вказані правові норми та реєстрацію ОСОБА_2 як громадянина України, колегія суддів погоджується з висновком суду пешої інстанції про те, що у правових відносинах з Україною він визнається громадянином України, незважаючи на наявність у нього паспорта громадянина РФ.

Порядок виїзду громадян України для постійного проживання на територію іншої держави врегульовано статтею 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанняв Україні», ста. 22 Консульського статуту України, затвердженого Указом Президента України від 02.04.1994р. N127, Порядком провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2016. № 816.

Між тим, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції, позивач не оформив документів для виїзду за кордон на постійне проживання та не зареєстровував свого постійного місцяпроживання на території РФ з прийняттям на консульський облік відповідно до вимог чинного законодавства.

У паспорті громадянина України ОСОБА_2 для виїзду за кордон серія НОМЕР_4 відсутня відмітка «постійне проживання» з датою внесення із зазначенням посади і прізвища особи, яка її внесла, підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном, що не відповідає вимогам Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, затвердженому Наказом МЗС України від 22.11.1999 № 201( чинний на момент виникнення спірних правовідносин), а тому відсутні підстав вважати, що позивач, будучи громадянином України, мавпостійне місце проживання на території РФ, як правильно встановлено судом першої інстанції.

Крім того, відповідно до витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» від 26.05.2020 № 1405920/589/5210/16-а, наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ( копія якого міститься у матеріалах справи) виїзди позивача закордон відбувалися через пункти пропуску з РФ (Грем`яч,Середина-Буда,Бачівськ) з періодичністю 4-5 разів на місяць строком на декілька годин, що свідчить про його постійне проживання/перебування на території України.

Обставин, які підтверджують, що проживання позивача на території України було обмежено певною метою чи є наслідком виконання ним службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом) під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції також не встановлено.

З огляду на викладене та враховуючи наведені вище правові положення, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача статусу резидента, а відтак і обов`язку щодо письмового декларування транспортного засобу при тимчасовому ввезені на територію України в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, відповідно до ч.3 ст.380 МК України.

Враховуючи порушення ОСОБА_2 вимог ч.3 ст.380 МК України та беручи до уваги вказані вище правові приписи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в його діях складу правопорушення, визначеного ст.485 МК України, та як наслідок визнає оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил №0694/10200/16 від 14.12.2016 такою, що відповідає вимогам ч. 2 ст.2 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що такий висновок не суперечить положенням «Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення», відповідно до ст.2 п.«а», ст.5 п.«b» і ст.6 Додатку до якої користуються правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції транспортні засоби комерційного чи приватного використання. Для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім`я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території. Згода на тимчасове ввезення транспортних засобів надається без вимагання митного документа або гарантії.

Дана Конвенція, як міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, не встановлює інших правил, ніж ті, що встановлені статтею 2 Закону України «Про громадянство України».

Тобто, ця Конвенція не надає особі, яка одночасно має громадянство України та громадянство іншої держави, права на свій розсуд визначати в якому статусі їй виступати у правових відносинах з державними органами України - в якості громадянина України (резидента), чи в якості громадянина іншої держава (нерезидента).

Доводи апелянта про те, що його дії обумовлені лише наміром обрати процедуру «спрощеного» митного оформлення шляхом обрання «зеленого коридору», що свідчить про відсутність умислу на вчинення вказаного правопорушення, а відтак і про відсутність його складу, колегія суддів визнає необґрунтованими та зазначає.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 366 МК України двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.

Канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Канал, позначений символами червоного кольору ("червоний коридор"), призначений для всіх інших громадян.

Згідно з ч. 4 і 5 цієї статті громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою. Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Як вбачається з даних витягу з ЄАІС ДФС , копії паспорту громадянина РФ ОСОБА_2 (серія НОМЕР_4 ) 05.11.2016 він ввіз транспортний засіб в режимі тимчасового ввезення до одного року, пред`явивши митному органу паспорт громадянина РФ з реєстрацією його місця проживання в м. Москва, надання якого є підставою для несплати митних платежів при ввезенні транспортного засобу особистого користування, однак при перетині Державного кордону України того ж дня згідно з даними, отриманими від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, позивач прикордонній службі пред`явив паспорт громадянина України.

Тобто розуміючи, що визначення резидентського статусу особи та пропуск на митну територію України транспортних засобів, що ввозяться громадянами в режимі тимчасового ввезення, здійснюються з урахуванням відомостей, що містяться в паспортних та інших документах, що надають право на перетинання державного кордону України, при наявності паспортів двох держав - України та РФ, громадянин України (резидент) ОСОБА_2 , визнаючись у відносинах з Україною лише громадянином України, свідомо подав паспорт громадянина Російської Федерації з реєстрацією його місця проживання на території цієї держави, як підставу для тимчасового ввезення автомобіля без сплати митних платежів, замовчуючи наявність у нього громадянства України та місця постійного проживання на території України, що свідчить про те, що його дії були спрямовані на ухилення від сплати обов`язкових платежів як резидента України, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Посилання позивача на те, що неодноразове переміщення ним протягом певного періоду транспортного засобу через державний кордон вказує на те, що він не мав наміру незаконно ввозити транспортні засоби для їх постійного залишення на території України без сплати митних платежів колегія суддів відхиляє та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі його дії навпаки свідчать про обізнаність щодо митного режиму цього транспортного засобу, спрямованість його умислу на використання цього транспортного засобу без сплати митних платежів, мінімізацію ризиків викриття безпідставності такого використання, а зрештою, на ухилення від сплати митних платежів.

Твердження ОСОБА_2 про те, що спірні правовідносини виникли в результаті неоднакового розуміння вимог чинного законодавства, а тому спірне рішення мало бути прийнято на його користь, з урахуванням приписів ч.4 ст.3 МК України, колегія суддів визнає помилковими, оскільки ч.3 ст.380 МК України чітко встановлює обов`язок митного декларування транспортних засобів особистого користування при ввезенні на територію України для громадян-резидентів, до яких, як встановлено під час судового розгляду, належить позивач.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 жовтня 2020 року по справі № 589/5210/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 09.11.2020