Справа № 360/2399/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

04 листопада 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2399/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Басової Н.М.

при секретарі судового засідання: Бутенко К.В.,

за участю:

представника позивача: Шурхно К.А.,

представника 1-го відповідача: Кравченко М.С.,

за відсутності позивача та представника 2-го відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії, скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 2) про визнання протиправними дії, скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому позивач після уточнення позовних вимог просив суд:

- визнати протиправними дії службових осіб військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і звільнення з військової служби;

- скасувати, як незаконні накази: командира військової частини НОМЕР_1 №491 від 28.04.2020 «Про результати службового розслідування», в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 ; командира військової частини НОМЕР_1 №125 від 08.05.2020 (по особовому складу), в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 ; командира військової частини НОМЕР_2 №154 від 26.05.2020 (по стройовій частині), в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого офіцера відділення сил підтримки військової частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26.05.2020 до дня поновлення на посаді.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування» від 13.04.2020 №427, комісією проведено службове розслідування за результатами якого складено відповідний акт.

На підставі зазначеного акту службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №491 від 28.04.2020, майора ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби через службову невідповідність.

Наказом №125 від 08.05.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) майора ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до підпункту «д» п.2 ч.2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - через службову невідповідність.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №154 від 26.05.2020 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Позивач вважає, що вказані накази є необґрунтованими, безпідставними, протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачами не враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Також зазначив, що матеріалами службового розслідування не доведено причетність майора ОСОБА_1 до масового вживання алкогольних напоїв та травмування старшого солдата ОСОБА_2 .

Не заперечуючи проти того, що майор ОСОБА_1 , можливо, заслуговує на дисциплінарне покарання за відсутність організації належного контролю за діями підлеглих військовослужбовців, однак таке покарання повинно відповідати тяжкості проступку. Дії позивача не потягли яких-небудь тяжких наслідків для боєздатності військової частини та особового складу. Він абсолютно не заслуговував на звільнення з військової служби. Такий виключний дисциплінарний захід не відповідає вчиненому службовому проступку. Враховуючи викладене, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т.1 а.с.36-37).

Відповідачі позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Надали суду відзиви на позовну заяву, які надійшли до суду 03.08.2020 від відповідача 2 та 14.08.2020 від відповідача 1 (т.1 а.с.54-56, 200-202).

У відзивах відповідачі зазначили, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 427 від 13.04.2020 було призначене службове розслідування. Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 491 від 28.04.2020 «Про результати службового розслідування» за порушення вимог ст. 13, ст. 37, ст. 52, п. 8 ст. 59, п. 10 ст. 59, ст. 82 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не виконання п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 268 від 30.03.2020 р. «Про проведення заходів щодо недопущення, занесення і поширення у військовій частині випадків гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом «СОVID-19», та неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до травмування військовослужбовця за контрактом солдата ОСОБА_3 , позивача було звільнено з військової служби через службову невідповідність.

Позивач повинен був дотримуватись вимог ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV: кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 № 491 від 28.04.2020 позивача було звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 125 від 08.05.2020 у запас відповідно до п.п.«д» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через службову невідповідність.

Відповідачі вважають, що позовна заява не може бути задоволена, тому що не має підстав для скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.05.2020.

21.08.2020 до суду від представника позивача надійшли відповіді на відзиви, в яких вказав, що доводи відповідачів є безпідставними та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т.1 а.с.238, 240).

Правом на подачу заперечень на відповідь на відзив відповідачі не скористались.

Представник відповідача 1 надав суду письмові пояснення з викладенням норм Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вважає, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності в межах дисциплінарної влади командира військової частини НОМЕР_1 (т.2 а.с.171-174).

Судом по справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою суду від 09.07.2020 після усунення позивачем недоліків визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії, скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням дати підготовчого засідання. Витребувано від відповідачів докази по справі (т.1 а.с.38-40).

Ухвалами суду від 01.10.2020: продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.128,129).

Проведення судових засідань здійснювалось в режимі відеоконференції, про що судом були прийняті відповідні ухвали (т.1 а.с.188, 231, т.2 а.с.130,149,166).

В судовому засіданні, яке відбувалось 07.10.2020, 28.10.2020 та 04.11.2020, сторони надали суду пояснення аналогічні позовній заяві, відзивам та відповідям на відзив відповідно.

Позивач в судовому засіданні 28.10.2020 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити їх з підстав, зазначених у позові, також пояснив суду, що у період видання спірних наказів проходив військову службу за контрактом та обіймав посаду старшого офіцера відділення сил підтримки військової частини НОМЕР_2 . У квітні 2020 року він разом з особовим складом перебував на військових навчаннях у Львівській області. 11.04.2020 сталося травмування військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_4 , у зв`язку з чим було проведено службове розслідування та за наслідками якого до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби через службову невідповідність.

При цьому зазначив, що він спиртних напоїв разом з особовим складом не вживав, покинув територію містечка лише задля розшуку зниклих військовослужбовців та повернення їх на території військового містечка. Не заперечує, що дійсно не довів до відома безпосереднього керівника у зв`язку з розшуком про свій вихід, оскільки вважав, що вся територія, включаючи прилеглі озера, відноситься до військового містечка. Також зазначив, що він дійсно несе відповідальність за військову дисципліну, морально-психологічних стан особового складу, запобігання захворюванню та травматизму. При цьому він систематично проводив з особовим складом усні бесіді з цього приводу під час шикування. Жодними нормативно-правовими актами не передбачено фіксування таких бесід у письмовому вигляді. Про події, що відбулись 11.04.2020 вищому керівництву доповів черговий, що вже є достатнім та не вимагало від нього додаткового повідомлення. Своєму безпосередньому керівнику ТВО начальника відділення сил підтримки військової частини НОМЕР_2 майору ОСОБА_5 він доповів про пригоду в той же вечір 11.04.2020. Також пояснив суду, що це не відображено в його письмових поясненнях, які відбирались під час службового розслідування, оскілки він надав відповіді лише на ті питання, які йому задавались. З матеріалами службового розслідування він ознайомлений не був. З наказами про звільнення його ознайомили лише в травні 2020 року. Вважає, що застосоване до нього дисциплінарне стягнення є занадто суворим, тому просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.09.2018 уклав контракт строком на 2 роки з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу. 26.05.2020 чинність контракту припинено у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України через службову невідповідність (т.2 а.с.12-13).

Згідно витягу із послужного списку позивач має військове звання майор, у період дії контракту приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у складі 54 ОМБР та брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

З 31.07.2019 по 24.03.2020 обіймав посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту 53 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.08.2020 №249 позивач з 23.08.2019 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 (т.2 а.с.11).

З 24.03.2020 по 26.05.2020 за його рапортом від 27.02.2020 обіймав посаду старшого офіцера відділення сил підтримки НОМЕР_3 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України (т.2 а.с.4,5,6,17-22).

В березні-травні 2020 року позивач та особовий склад військової частини НОМЕР_2 перебували на полігоні МЦМБ Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та розташовувались у військовому містечку «Інжерене» Львівської області.

З метою проведення заходів щодо недопущення занесення і поширення у військовій частині випадків гострої респіраторної хвороби, спричиненої короновірусом COVID-19, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 20.03.2020 №268 заборонено, серед іншого, залишати територію військової частини без поважних причин (пункт 1 наказу) (т.2 а.с.155-156).

Вказаний наказ був доведений до відома військовослужбовців, що не заперечується сторонами.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2020 №427 на підставі доповіді командира військової частини НОМЕР_2 від 12.04.2020, з метою уточнення причин та обставин, що призвели до травмування військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_4 було призначено службове розслідування (т.2 а.с.26).

13.04.2020 комісією з розслідування були відібрані пояснення у ОСОБА_1 (т.2 а.с.52-53).

Згідно акту службового розслідування від 28.04.2020 вх №826 комісією, що проводила службове розслідування, стосовно позивача встановлені такі неправомірні дії: відповідно до посадових обов`язків ОСОБА_1 , відповідаючи за виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу відділення підпорядкованих підрозділів, не вжив відповідних заходів щодо запобігання вживанню спиртних напоїв підлеглим особовим складом в особливий період та особисто приймав в цьому участь, що призвело до травмування старшого солдата ОСОБА_6 ; порушив вимоги пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2020 №268 «Про проведення заходів щодо недопущення занесення і поширення у військовій частині випадків гострої респіраторної хвороби, спричиненої короновірусом COVID-19».

Вина військовослужбовця виражається у формі не виконання вимог статуту внутрішньої служби ЗС України та пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2020 №268 «Про проведення заходів щодо недопущення занесення і поширення у військовій частині випадків гострої респіраторної хвороби, спричиненої короновірусом COVID-19», що привело до масового вживання спиртних напоїв та травмування старшого солдата ОСОБА_2 .

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги статей 13,37,52, пунктів 8 та 10 статті 59, статті 82 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та неякісне виконання пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2020 №268 «Про проведення заходів щодо недопущення занесення і поширення у військовій частині випадків гострої респіраторної хвороби, спричиненої короновірусом COVID-19» особисто та підлеглим особовим складом.

Також комісія з розслідування зазначила, що причинами та умовами, що спричинили вчиненню правопорушення є грубе порушення вимог статуту внутрішньої служби ЗС України, особиста не дисциплінованість та відсутність контролю за підлеглим особовим складом.

За результатами проведеного службового розслідування комісія запропонувала за порушення вимог статей 13,37,52, пунктів 8 та 10 статті 59, статті 82 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, неякісне виконання пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2020 №268 та неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до травмування військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_4 старшого офіцера відділення сил підтримки військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_7 притягнути до дисциплінарної відповідальності (т.2 а.с.27-46).

Командир військової частини НОМЕР_1 прийняв рішення про притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2020 №427 «Про призначення службового розслідування». Стосовно позивача вирішено звільнити з лав Збройних Сил України (т.2 а.с.47-48).

Пунктом 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2020 №491 «Про результати проведення службового розслідування» за порушення вимог статей 13,37,52, пунктів 8 та 10 статті 59, статті 82 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не виконання пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2020 №268 «Про проведення заходів щодо недопущення занесення і поширення у військовій частині випадків гострої респіраторної хвороби, спричиненої короновірусом COVID-19» та неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до травмування військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_4 старшого офіцера відділення сил підтримки військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_7 притягнути до дисциплінарної відповідальності - звільнити з військової служби через службову невідповідність (т.2 а.с.124-125).

Згідно пункту 4 параграфу 2 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.05.20202 №125 відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення сил підтримки 53 окремої механізованої бригади, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) (т.2 а.с.126). З даним наказом позивач був ознайомлений 19.05.2020 (т.2 а.с.13).

Згідно підпункту 1.1. пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.05.2020 №154 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення з 26 травня 2020 року (т.1 а.с.14, т.2 а.с.3).

Вирішуючи по суті заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон № 2232-ХІІ), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут ЗСУ), Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут ВС ЗСУ) Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (Положення № 1153/2008), Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371 (далі Порядок №608), Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Всі вказані нормативно-правові акти використовуються судом в редакції станом на час правовідносин, що виникли між сторонами.

Закон № 2232-ХІІ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Статтею 19 Закону № 2232-ХІІ визначені загальні умови укладення контракту на проходження військової служби - військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Стаття 26 Закону № 2232-ХІІ передбачає підстави звільнення з військової служби.

Частина п`ята вказаної норми передбачає, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: […]

2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): […]

д) через службову невідповідність.

Дисциплінарний статут ЗСУ визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту ЗСУ поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Так, розділ ІІІ Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачає стягнення за порушення військової дисципліни.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Стаття 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачає, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення (стаття 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частини перша статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (частини перша статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608.

Згідно пункту 2 Розділу І Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб (пункт 1 розділу II Порядку №608).

Службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб (пункт 3 розділу II Порядку №608).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №608).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування (пункт 3 розділу III Порядку №608).

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України (пункт 3 розділу ІV Порядку №608).

Пунктами 1-6 розділу V Порядку №608 передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються:

посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;

неправомірні дії військовослужбовця;

зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);

вина військовослужбовця;

причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;

вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;

причини та умови, що сприяли правопорушенню;

заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються:

висновки службового розслідування;

пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності;

інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування (пункт 1 розділу VІ Порядку №608).

Проаналізувавши вказані вище норми права та встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що командиром військової частини НОМЕР_1 в межах його повноважень та у відповідності з законом було призначено службове розслідування з метою уточнення причин та обставин, що призвели до травмування військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_4 ; комісією в межах їх повноважень та у відповідності з законом було проведено службове розслідування, за результатами якого складено акт; командиром військової частини НОМЕР_1 в межах його повноважень та у відповідності з законом було розглянуто акт разом з матеріалами службового розслідування та прийнято рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином службові особи відповідачів щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності діяли правомірно, як наслідок, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

При цьому суд не погоджується з обраним командиром військової частини НОМЕР_1 видом дисциплінарного стягнення застосованого до позивача у вигляді звільнення з військової служби через службову невідповідність, з наступних підстав.

Так позивачу ставиться в провину порушення вимог статей 13,37,52, пунктів 8 та 10 статті 59, статті 82 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не виконання пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2020 №268 «Про проведення заходів щодо недопущення занесення і поширення у військовій частині випадків гострої респіраторної хвороби, спричиненої короновірусом COVID-19» та неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до травмування військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_4 .

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділі.

Стаття 13 Статуту ВС ЗСУ передбачає, що військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Згідно статті 37 Статуту ВС ЗСУ військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до статті 52 Статуту ВС ЗСУ у разі коли необхідно звернутися до іншого військовослужбовця в присутності командира (начальника) або старшого за військовим званням, слід попросити на це дозволу командира (начальника) або старшого за військовим званням. Наприклад: "Пане (пані) полковнику, дозвольте звернутися до майора Іващенка".

Пунктами 8 та 10 статті 59 Статуту ВС ЗСУ передбачено, що командир (начальник) зобов`язаний: показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників) […]; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни […].

Стаття 82 Статуту ВС ЗСУ регламентує, що начальник служби бригади в мирний і воєнний час відповідає за […] виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу, підпорядкованих підрозділів і служби […].

Як вже зазначив суд раніше, пунктом 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 20.03.2020 №268 заборонено, серед іншого, залишати територію військової частини без поважних причин.

Отже вказані вище норми Статуту ВС ЗСУ у сукупності з пунктом 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 20.03.2020 №268 стали підставою для звільнення позивача з військової служби.

При цьому жодними належними та допустимими доказами матеріалами службового розслідування не підтверджено, що ОСОБА_1 не вжив відповідних заходів щодо запобігання вживанню спиртних напоїв підлеглим особовим складом та особисто приймав в цьому участь. Навпаки, дослідженням письмових пояснень військовослужбовців, відібраних комісією з розслідування, судом встановлено, що ОСОБА_1 затримав солдата ОСОБА_4 з пакетом, в якому був алкоголь та відібрав його в нього, самому солдату наказав йти до казарми (т.2 а.с.71-78). Також з пояснень військовослужбовців не вбачається, що ОСОБА_1 особисто вживав алкоголь разом з підлеглим особовим складом. Не підтверджено цей факт і медичною характеристикою військової частини НОМЕР_2 , яка містить в собі лише загальні медичні показники стану здоров`я позивача (т.2 а.с.123). Окрім того, матеріалами службового розслідування не підтверджено і причетність позивача до побиття солдата ОСОБА_4 .

Що стосується порушення позивачем вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2020 №268 «Про проведення заходів щодо недопущення занесення і поширення у військовій частині випадків гострої респіраторної хвороби, спричиненої короновірусом COVID-19», а саме пункту 1 щодо заборони залишати територію військової частини без поважних причин, то воно відбулось, перш за все, саме з поважних причин, а саме: розшуку зниклих військовослужбовців з території військового містечка та їх негайного повернення, що не було враховано під час проведення службового розслідування та командиром військової частини НОМЕР_1 при визначенні виду дисціплінарного стягнення.

Крім того, суд вважає, що при інкримінуванні позивачу як порушення вказаного наказу необхідно досліджувати у сукупності з тими цілями та метою, задля яких був прийнятий цей наказ, та безпосередніми наслідками, що призвели порушення його виконання.

Дослідженням тексту наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 20.03.2020 №268 судом встановлено, що він прийнятий з метою виконання вимог наказу Міністра оборони України від 28.12.2011 №845 «Про заходи. Щодо попередження заносу та розповсюдження грипу, гострих респіраторних вірусних інфекцій і пневмонії серед особового складу Збройних Сил України», постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215 та наказу МОЗ України №85 від 24.01.2020 «Про заходи щодо недопущення і поширення на території України випадків захворювань, спричинених новим короновірусом, виявленим у м.Ухань (провінція Хубей, Китай).

Отже, суд констатує, що вказаний наказ був прийнятий з метою недопущення занесення і поширення у військовій частині випадків гострих респіраторних інфекцій, грипу, пневмонії та короновірусом COVID-19.

Жодними належними та допустимим доказами відповідачами не доведено суду, що після подій, що сталися 11.04.2020, у військовому містечку «Інженерне» відбулося підвищення рівня захворювання підлеглим позивачу особовим складом на гострі респіраторні інфекції, грип, пневмонію та короновірус COVID-19.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що порушення позивачем пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2020 №268 відбулось саме з поважних причин, а наслідки його порушення не призвели до тяжких наслідків щодо рівня захворювання особового складу.

Також суд враховує той факт, що в рішенні командира військової частини НОМЕР_1 , прийнятому за наслідками службового розслідування та в самому наказі від 28.04.2020 №491 «Про результати проведення службового розслідування» не зазначено будь-яких обґрунтувань про необхідність застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення та неможливості досягнення цілей, з якими стягнення застосовується, у випадку накладення іншого стягнення.

Окрім того, командиром військової частини НОМЕР_1 не враховано, що на час прийняття вказаного наказу позивач не мав інших дисциплінарних стягнень, що підтверджується його службовою карткою (т.2 а.с.99-100).

Що стосується службової характеристики на майора ОСОБА_1 без дати, надану під час проведення службового розслідування, то вона повністю протирічить його службовій характеристиці від 13.04.2020, при цьому обидві характеристики підписав командир військової частини НОМЕР_2 (т.1 а.с.16, т.2 а.с.95).

Отже при встановлених обставинах суд критично оцінює службову характеристику на майора ОСОБА_1 без дати, надану під час проведення службового розслідування.

Також суд звертає увагу й на той факт, що відповідно до рішення командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування та наказу від 28.04.2020 №491 «Про результати проведення службового розслідування» до військовослужбовців за одні й ті ж самі інкриміновані порушення застосовані зовсім різні види дисциплінарних стягнень.

Отже проаналізувавши у сукупності вказані вище норми права разом з фактичними обставинами справи, суд дійшов висновку про те, що при обрані командиром військової частини НОМЕР_1 виду дисциплінарного стягнення до позивача в наказі №491 від 28.04.2020 не враховано всіх обставин вчинення правопорушення та підтвердженням цих обставин належними доказами, наслідки цього правопорушення та попередня поведінка військовослужбовця з обґрунтуванням обрання саме цього виду стягнення.

Тобто прийнятий наказ порушує принцип пропорційності, зокрема не дотримано необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, що є підставою для визнання пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2020 №491 «Про результати проведення службового розслідування» щодо звільнення з військової служби через службову невідповідність старшого офіцера відділення сил підтримки військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 протиправним та його скасування.

Оскільки послідуючі накази командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.05.2020 №125 щодо звільнення з військової служби у запас за підпунктом «д» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення сил підтримки НОМЕР_3 окремої механізованої бригади та командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.05.2020 №154 щодо виключення з 26.05.2020 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення сил підтримки військової частини НОМЕР_2 - є наслідками реалізації наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2020 №491 «Про результати проведення службового розслідування», то вони також підлягають визнанню протиправними та скасуванню в частинах, що стосується саме позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування вказаних вище наказів командирів.

Відновленням порушених прав позивача є поновлення його на військовій службі на посаді старшого офіцера відділення сил підтримки військової частини НОМЕР_2 з 27 травня 2020 року та виплата середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

За приписами пункту 1 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (Порядок №260) грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Пунктом 9 розділу XXXI Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.

До розрахунку грошового забезпечення у такому разі включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за займаною штатною посадою до звільнення або переміщення на нижчеоплачувану посаду, з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення.

За приписами пункту 7 розділу І Порядку №260 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Таким чином, з урахуванням вказаних норм Порядку №260 судом зроблено наступний розрахунок.

Час вимушеного прогулу позивача становить з 27 травня 2020 року по 04 листопада 2020 року (день прийняття рішення судом про поновлення на посаді): травень 2020 року 5 календарних днів; з червня 2020 року по жовтень 2020 року повні календарні місяці; листопад 2020 року 4 календарні дні.

Згідно довідки відповідача 2 від 01.08.2020 №599/ФЕС про доходи ОСОБА_1 за квітень 2020 року позивач отримав 16885,16 грн (т.1 а.с.62).

Згідно довідки відповідача 2 від 02.11.2020 №ФЕС-896 середньоденний розмір грошового забезпечення позивача у квітні 2020 року склав 551,02 грн (т.2 а.с.178).

Таким чином, загальний розмір середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача за період з 27.05.2020 по 04.11.2020 включно становить 89384,98 грн ((16885,16 грн х 5 календарних місяців) + (551,02 грн х 9 календарних днів)) та підлягає стягненню на користь позивача з відповідача 2.

Згідно з пунктами 2,3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за повний календарний місяць в розмірі 16885,16 грн підлягають негайному виконанню.

Відповідач 2 роботодавець, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язаний виплатити позивачеві суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, на яких частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, не довели суду правомірність оскаржуваних наказів про звільнення позивача з посади, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід в цій частині задовольнити та відмовити в частині визнання протиправними дій службових осіб військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відшкодування понесених інших витрат позивачем не заявлено.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії, скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2020 №491 «Про результати проведення службового розслідування» щодо звільнення з військової служби через службову невідповідність старшого офіцера відділення сил підтримки військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати пункт 4 параграфу 2 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.05.2020 №125 щодо звільнення з військової служби у запас за підпунктом «д» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення сил підтримки 53 окремої механізованої бригади.

Визнати протиправним та скасувати підпункт 1.1 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.05.2020 №154 щодо виключення з 26.05.2020 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення сил підтримки військової частини НОМЕР_2 .

Поновити майора ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на військовій службі на посаді старшого офіцера відділення сил підтримки військової частини НОМЕР_2 з 27 травня 2020 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 , фактична адреса: АДРЕСА_2 , юридична адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) середнє грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 27 травня 2020 року по 04 листопада 2020 року у розмірі 89384 (вісімдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят чотири) гривні 98 коп. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь середнього грошового забезпечення за один місяць у розмірі 16885 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 16 коп. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повного судового рішення складено 06 листопада 2020 року.

Суддя Н.М. Басова