Справа № 1340/3970/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 1340/3970/18 пров. № А/857/9677/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Матковської З.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року, ухвалене суддею Келик М.В. у м. Львові у порядку письмового провадження, у справі №1340/3970/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про скасування наказу, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до відповідача Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, у якому просила визнати протиправним і скасувати наказ від 30.07.2018 № 125-к Про звільнення ОСОБА_2 з посади завідувача сектору опрацювання заяв та прийняття рішень відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації, поновити її на займаній до звільнення посаді.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що при накладенні на неї судовим рішенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-6 КУпАП, не було вказано на неможливість подальшого виконання посадових обов`язків. Відтак за навдених умов вважає неможливим її звільнення з посади, оскільки накладення такого стягнення має ознаки подвійного притягнення до відповідальності за одне і те ж правопорушення, що є неприпустимим.

Покликаючись на ч.4 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» вказує, що обмеження щодо заборони особі, звільненій з посади у зв`язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, встановлюється виключно за вмотивованим рішенням суду, якщо інше не передбачено законом. При цьому постановою Золочівського районного суду Львівської області від 30.05.2018 притягнуто до адміністративної відповідальності, однак рішення не містить вказівки про звільнення з посади.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв обгрунтовано, на підставі та у спосіб, що передбачений законодавством, яким врегульовано спірні правовідносини. При ухваленні рішення судом першої інстанції враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17 липня 2019 року у справі №140/1966/18, згідно яких наявність такої підстави втрати права на державну службу як набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення не надає суб`єкту призначення (роботодавцю) права діяти на власний розсуд, а передбачає, винятково, звільнення, згідно з вимогами статті 84 Закону України № 889.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі, аналогічних тим, що вказані у позовній заяві. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, пояснень позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Правовий порядок в Україні за визначенням ст. 19 Конституції України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно - технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України). Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Загальні правові засади і гарантії здійснення громадянами України свого конституційного права на працю визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працювала на посаді завідувача сектору опрацювання заяв та прийняття рішень відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації.

Протоколом про адміністративне правопорушення 25.04.2018 зафіксовано вчинення ОСОБА_1 порушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП, а саме не повідомлення про суттєві зміни у майновому стані шляхом подання повідомлення на офіційний сайт НАЗК протягом 10 днів з дня набуття у власність майна - частини житлового будинку вартістю 198145,00 грн, яке ОСОБА_1 набула у власність 28.02.2017 відповідно до свідоцтва про право на спадщину.

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 30.05.2018 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили.

Також, 07.06.2018 Управлінням соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області прийнято наказ № 80-к Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 , яким на підставі протоколу засідання дисциплінарної комісії управління соціального захисту населення райдержадміністрації № 3 від 07.06.2018 ОСОБА_1 оголошено догану відповідно до статей 64, 66 Закону України Про державну службу, статті 65 Закону України Про запобігання корупції.

06.07.2018 Золочівська місцева прокуратура скерувала Золочівській районній державній адміністрації подання № 05-47/884 вих.18 в порядку статті 65 Закону України Про запобігання корупції.

30.07.2018 Управлінням соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області прийнято наказ № 125-к Про звільнення ОСОБА_2 , яким відповідно до пункту 3 частини 1 статті 84 Закону України Про державну службу, статті 65 Закону України Про запобігання корупції, статті 24 Закону України Про відпустки, яким наказ № 80-к від 07.06.2018 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 вважати таким, що втратив чинність; звільнено ОСОБА_1 завідувача сектору опрацювання заяв та прийняття рішень відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення райдержадміністрації, 31.07.2018 у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеження; відділу бухгалтерського обліку управління соціального захисту населення райдержадміністрації доручено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 15 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.06.2016 по 31.05.2017, за 5 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.06.2017 по 31.05.2018, за 5 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.06.2018 по 03.07.2018 за 15 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби за 2017 рік та за 15 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби за 2018 рік. Підстава: подання Золочівської місцевої прокуратури № 05-47/884 вих. 18 від 06.07.2018.

Позивач, вважаючи наказ Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області Про звільнення ОСОБА_2 від 30.07.2018 № 125-к протиправним, звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII ( Далі - Закон № 889-VІІІ) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин першої - третьої статті 5 Закону № 889-VІІІ правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно приписів пункту 1 частини першої статті 83 Закону № 889-VІІІ державна служба припиняється: у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону).

За п.3 ч.1 ст. 84 Закону № 889-VІІІ підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є: набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

У випадках, зазначених у пунктах 1 - 4, 6 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону ( ч.2 ст.84 Закону № 889-VІІІ).

В розумінні ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ (далі - Закон № 1700-VІІ) правопорушенням, пов`язаним з корупцією, є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

За правилами ч.2 ст. 65 Закону № 1700-VІІ особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Главою13-А КУпАП визначено перелік адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, до яких належить порушення вимог фінансового контролю у вигляді неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані (частина друга статті 172-6 КУпАП).

При цьому, суд першої інстанції виснував, що Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області як суб`єкт владних повноважень діяло на підставі, в межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки вчинення позивачем корупційного правопорушення встановленого рішенням суду, яке набрало законної сили і яким його притягнуто до адміністративної відповідальності, є достатньою правовою підставою для звільнення згідно з пунктом 3 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку звільнення позивача відбувалося у зв`язку з виникненням спеціальних підстав для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді.

Системне тлумачення викладених законодавчих норм надає підстави стверджувати, що вчинення посадовою особою яка уповноважена на виконання функцій держави адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією є правовою підставою для звільнення із займаної посади в порядку, що визначається пункту 3 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу».

Суд зазначає, що статтею 84 Закону № 889 чітко визначено порядок звільнення з посади державного службовця у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, тобто в даному випадку не передбачено проведення службового розслідування щодо наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, в тому числі і відібрання будь-яких пояснень з цього приводу, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення суду, яким доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, що, згідно із вимогами діючого законодавства, унеможливлює подальше проходження державної служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №140/1966/18, яка в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується апеляційної судом при виборі і застосуванні до спірних правовідносин норм права, та в подальшому підтримана Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі № 813/933/18, від 12 лютого 2020 року у справі №809/1612/17 із зазначенням про відсутність підстав для відступлення від сформованої правової позиції.

Щодо покликань позивача на те, що рішенням Золочівського районного суду від 30.05.2018, яким на неї накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу, не вказано на обмеження особи, яка притягується до відповідальності, займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно, зі змісту частини другої статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» висновується, що особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності за наявності однієї з таких умов:

а) судом не застосовано до цієї особи покарання;

б) судом не накладено на цю особу стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності.

Водночас приписи статті 84 Закону України «Про державну службу» встановлюють спеціальні, відмінні від звільнення в порядку притягнення дисциплінарної відповідальності (пункт 4 частини першої статті 87 указаного Закону), підстави для припинення державної служби, а також встановлюють імперативний обов`язок суб`єкта призначення звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення ним відповідних фактів.

Крім того, Закон України «Про державну службу» (стаття 19) розмежовує як самостійні правові підстави для заборони вступу на державну службу такі:

- особа відповідно до рішення суду позбавлена права займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави, або займати відповідні посади;

- особа піддавалася адміністративному стягненню за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення - протягом трьох років з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Так, у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №809/1612/17 Верховний Суд зауважив на необхідності застосування до аналогічних спірних правовідносин саме норм Закону України «Про державну службу» з огляду на таке.

При розв`язанні неузгодженостей (суперечливостей) між нормами права однакової юридичної сили застосовуються положення нормативно-правового акта, який прийнято пізніше або який є спеціальним тощо. Закон України «Про державну службу» прийнятий Верховною Радою України пізніше та є спеціальним у відношенні до Закону України «Про запобігання корупції» в питаннях проходження і звільнення з державної служби, адже саме перший визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, тоді як останній - правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень, а його стаття 65 - загальні засади відповідальності за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.

Поряд із цим, як уже зазначено, згідно з частиною четвертою статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» обмеження щодо заборони особі, звільненій з посади у зв`язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, встановлюється виключно за вмотивованим рішенням суду, якщо інше не передбачено законом.

Саме таким змістовним продовженням указаної відносно-визначеної бланкетної норми диспозиції частини четвертої статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» («якщо інше не передбачено законом») є встановлення законодавцем у Законі України «Про державну службу»:

- обмеження вступу на державну службу (для особи, яка піддавалася адміністративному стягненню за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення - протягом трьох років з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили);

- спеціальної підстави для припинення державної служби - у разі втрати права на державну службу або його обмеження (набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення).

Відповідно, в таких випадках-виключеннях положення частини четвертої статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» не застосовуються.

Відтак, наведені позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог доводи колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо покликань позивача на те, що з винесенням оскаржуваного наказу в даному випадку має місце притягнення позивача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що є порушенням приписів статті 61 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Законом № 889-VIІI не передбачено одночасне застосування двох заходів дисциплінарної відповідальності: оголошення догани та звільнення за вчинення посадовою особою, яка уповноважена на виконання функцій держави, адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією.

Надавши оцінку таким аргументам позивача, колегія суддів звертає увагу на те, що звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби через втрату права на державну службу не може розглядатися наслідком притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, що виключає повторність притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення у контексті статті 61 Конституції України.

З огляду на наведене, правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування наказу Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 30.07.2018 № 125-к Про звільнення ОСОБА_2 з посади завідувача сектору опрацювання заяв та прийняття рішень відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації, та похідної від неї вимоги про поновлення на займаній до звільнення посаді, відсутні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі №1340/3970/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
З. М. Матковська
Постанова складена в повному обсязі 05.11.2020.