Справа № 640/18435/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року м. Київ №640/18435/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Територіального управління Служби судової Охорони
провизнання протиправними наказів та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Служба судової охорони

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області (далі також - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 18.05.2020 №294 «Про проведення атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області»;

- визнати протиправним і скасувати наказ від 10.07.2020 №127 о/с, складений начальником відділу по роботі з персоналом територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області підполковником Служби судової охорони ОСОБА_6, яким звільнено ОСОБА_1 з посади лейтенанта Служби судової охорони (інспектора відділення) особистої безпеки суддів підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області відповідно до Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони згідно з пп.4 (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) п.2 розділу ХІІ в запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), починаючи з 15.07.2020;

- зобов`язати територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області поновити ОСОБА_1 на посаді лейтенанта Служби судової охорони (інспектора відділення) особистої безпеки суддів підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області або на рівнозначній посаді;

- стягнути з територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.07.2020 по дату фактичного поновлення;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 20 000,00 грн.;

- стягнути з територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги адвокатом.

Ухвалою суду від 13.08.2020 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 25.08.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Водночас до участі у справі залучено третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Службу судової охорони.

Ухвалою суду від 14.09.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи про розгляд справи в судовому засіданні.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав на протиправність наказу Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 18.05.2020 №294 «Про проведення атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області», оскільки метою проведення атестування є встановлення відповідності співробітників займаним посадам у підрозділі, який ліквідовано, що не відповідає вимогам статті 163 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Згідно з приписами указаної правової норми атестування проводиться з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки, визначення відповідності займаним посадам співробітників Служби судової охорони, вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення співробітників Служби судової охорони через службову невідповідність.

При цьому позивач зазначив, що відповідно до статті 12 Закону України «Про професійний розвиток» він не підлягав атестації станом на час видання оскаржуваного наказу про атестацію та станом на її проведення, оскільки відпрацював на займаній посаді менше одного року.

Окрім того, позивач стверджує, що успішно пройшов тестування на знання матеріальної частини пістолета Макарова, заходів поводження зі зброєю та порядку застосування вогнепальної зброї, чим підтвердив належний своїх знань.

Згідно з доводами позивача, викладеними в позові, про вищевказаний наказ він дізнався 10.07.2020, тобто в день проходження атестації, оскільки в установленому порядку наказ не було доведено до його відома.

Також протиправним позивач уважає наказ відповідача від 10.07.2020 №127 о/с про його звільнення зі служби, обгрунтовуючи порушенням процедури звільнення, визначеної нормами Кодексу законів про працю України, у зв`язку з тим, що відповідач при звільненні не попередив його про наступне звільнення, не запропонував йому іншу рівнозначну посаду та не врахував його переважне право на залишення на роботі, тоді як він єдиний в сім`ї, хто має самостійний заробіток.

При звільненні відповідач також не врахував наявність у позивача статусу учасника бойових дій та надане йому статтею 42 Кодексу законів про працю України та пунктом 13 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в її задоволенні з огляду на необгрунтованість, стверджуючи, що оскаржувані накази видані керівником територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області в межах повноважень, відповідно до законодавства та обгрунтовано.

Зокрема, атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду призначено у зв`язку з ліквідацією в установленому порядку цього підрозділу та з метою визначення можливості переміщення його співробітників на рівнозначні посади у новоствореному підрозділі або їх переміщенню на нижчі посади через службову невідповідність.

Відповідач уважає необгрунтованими доводи позивача про те, що відповідно до Закону України «Про професійний розвиток» він не підлягав атестації, як такий, що пропрацював на займаній посаді менше одного року. Наведене відповідач мотивує тим, що указаний Закон не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки позивач перебуває на публічній службі, проходження якої врегульоване актами спеціального законодавства.

Крім того, атестаційна комісія, враховуючи атестаційний лист на позивача, згідно з яким він отримав негативну характеристику за період проходження служби, обгрунтовано визнала позивача таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність, про що позивача повідомлено особисто під підпис.

Водночас відповідач звернув увагу, що станом на час звернення позивача до суду з позовом 07.08.2020 щодо визнання протиправним і скасування наказу від 18.05.2020 №294 «Про проведення атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області» ним було пропущено визначений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України місячний строк, що є підставою для залишення без розгляду позовної заяви в частині оскарження цього наказу.

На підтвердження викладеного відповідач надав протокол наради начальника та заступників начальника територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 21.05.2020 №42 та лист командира позивача ОСОБА_2 про виконання зазначених у цьому протоколі заходів.

Однак, суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду в указаній частині з огляду на те, що з вищевказаних доказів, на які посилається відповідач, неможливо встановити ту обставину, що позивач був повідомлений саме про наказ від 18.05.2020 №294 «Про проведення атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області».

Крім того, як стверджує позивач та не заперечує відповідач, у період з 03.06.2020 до 07.07.2020 перебував на лікарняному.

При цьому суд бере до уваги, що на усій території України діяв карантин, починаючи з 12.03.2020 до 24.04.2020 (постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 і від 2.04.2020 №255), який продовжено до 11.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291). З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 22.05.2020 до 22.06.2020 на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя установлено карантин згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500 тривалість карантину продовжено до 31.07.2020, а згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 - продовжено до 31.08.2020.

Також відповідач стверджує про дотримання процедури звільнення позивача зі служби, пояснюючи тим, що останнього належним чином повідомлено про наступне звільнення, для працевлаштування йому запропоновано дві посади, від яких він відмовився.

Що стосується переважного права позивача на залишення на роботі, то стосовно того, що:

- позивач є єдиною особою в сім`ї із самостійним заробітком, відповідач вказав, що згідно з матеріалами його особової справи, його родинний стан - розлучений;

- позивач є учасником бойових дій, то відповідно до статі 42 Кодексу законів про працю України перевага в працевлаштуванні особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надається при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації інших співробітників, які займали аналогічну посаду, тоді як дисциплінованість та кваліфікація позивача, встановлені в ході атестування, є нижчими, ніж співробітника, який займав аналогічну посаду. При цьому відповідач вказав, що в постанові від 12.08.2020 у справі №753/3889/17 Верховний Суд висловився про те, що при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статі 42 Кодексу законів про працю України.

Водночас, заперечуючи доводи позивача щодо порушення процедури звільнення зі служби, визначеної Кодексом законів про працю України, відповідач зазначив, що указаний Кодекс не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, які стосуються проходження позивачем публічної служби і звільнення з публічної служби, до вирішення яких підлягає застосуванню спеціальне законодавство.

Крім того, позивач невірно вказав розмір свого місячного грошового забезпечення - 20 000,00 грн., оскільки наданою відповідачем довідкою підтверджується, що цей розмір становить 19 244,00 грн.

Третя особа надала суду пояснення щодо позовної заяви, в якому просила відмовити в її задоволенні з підстав, що є аналогічними підставам, викладеним відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов і заперечення відповідача та третьої особи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» утворено Службу судової охорони як державний орган у системі правосуддя для підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, охорони приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу.

Починаючи з квітня 2019 року розпочато формування Служби судової охорони (далі також - Служба), утворено центральний орган управління та територіальні управління Служби судової охорони. Так, наказом Служби від 30.05.2019 №31 утворено територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області.

Відповідно до наказу територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 31.10.2019 №42 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора відділення особистої безпеки судів підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області з 01.11.2019.

Відповідно до наказу територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 18.05.2020 №294 «Про проведення атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області» з 20.05.2020 розпочато роботу атестаційної комісії територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області з проведення атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду (далі - атестаційна комісія).

10.07.2020 проведено атестацію позивача.

Згідно з рішенням атестаційної комісії, оформленим протоколом від 10.07.2020 №6, атестаційна комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді та підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність, про що також зроблено запис в атестаційному листі позивача, з яким 10.07.2020 позивача ознайомлено особисто під підпис.

У подальшому наказом територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області ОСОБА_1 з 15.07.2020 звільнено зі служби в Службі судової охорони в запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік) відповідно до підпункту 4 (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, що підтверджується витягом із цього наказу.

Як зазначено в преамбулі згаданого наказу, він виданий відповідно до частини другої та четвертої статі 163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони», Положення про Службу судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 №105/0/15-19, Положенн про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 №1052/0/15-19, Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 06.05.2019 №439. Підставою для видання цього наказу слугував наказ Служби судової охорони від 21.04.2020 №173 «Про внесення змін до штатних розписів Служби судової охорони» та попередження ОСОБА_2 від 28.04.2020.

Не погоджуючись із наказами відповідача від 18.05.2020 №294 та 10.07.2020 №127 о/с, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною шостою статті 163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони визначається у відповідному положенні, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією.

Частиною другою статті 163 названого Закону визначено, що призначення на посади та звільнення з посад співробітників Служби у центральному органі управління та керівників Служби у центральному органі управління та керівників і заступників керівників територіальних підрозділів Служби здійснюється Головою Служби судової охорони, а інших співробітників Служби судової охорони у територіальних підрозділах - керівниками відповідних територіальних підрозділів.

Частиною п`ятою статті 163 вищевказаного Закону також визначено, що з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки, визначення відповідності займаним посадам співробітників Служби судової охорони, вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення співробітників Служби судової охорони через службову невідповідність проводиться їх атестування в порядку, що визначається Головою Служби.

Згідно з пунктом 3 розділу 1 Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (далі - Положення), затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 №1052/0/15-19, співробітниками Служби є громадяни, які в добровільному порядку прийняті на службу до Служби, склали Присягу співробітника Служби та яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Ураховуючи викладене, позивач перебував не на державній службі, як він помилково вважає, а проходив службу в Службі судової охорони, що, в свою чергу, свідчить його перебування на публічній службі.

Пунктом 2 розділу VІ Положення передбачено, що перелік посад, що підлягають заміщенню співробітниками, та перелік посад для призначення (звільнення) співробітників визначаються Головою Служби.

Згідно з пунктом 1 розділу ІV Положення призначення на посади співробітників Служби (крім призначення на рівнозначні або нижчі посади) здійснюється виключно за результатами конкурсу, що проводиться Державною судовою адміністрацією України в порядку, визначеному Вищою радою правосуддя.

Відповідно до пункту 1 розділу VІ Положення співробітники призначаються на посади, які передбачені штатом в центральному органі управління чи територіальних підрозділах, наказами по особовому складу відповідних керівників (начальників) згідно з номенклатурою посад.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення співробітник звільняється зі служби, а служба припиняється у зв`язку зі скороченням штату або проведення організаційних заходів.

Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників також передбачено пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Згідно з приписами частини четвертої статі 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» граничну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Державна судова адміністрація України. Рішення про утворення територіальних підрозділів Служби судової охорони приймається Головою Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України. Структуру та штатну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Голова Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Аналогічного змісту норми містяться у вищевказаному Положенні.

На виконання наданих йому повноважень Голова Служби судової охорони видав наказ від 21.04.2020 №173 «Про внесення змін до штатних розписів Служби судової охорони» (далі - наказ №173), відповідно до пункту 19 додатку до якого підрозділ особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду ліквідується та утворюється новий підрозділ - підрозділ особистої безпеки суддів (м. Київ, Київської області та суддів Вищого антикорупційного суду).

Наказом територіального управління Служби з судової охорони у м. Києві та Київській області від 27.04.2020 №242 «Про оголошення наказу Служби судової охорони від 21.04.2020 №173» указаний наказ Служби введено в дію з 27.04.2020 та доручено тимчасово виконуючому обов`язки начальника відділу по роботі з персоналом привести штатний розпис Управління у відповідність до вимог цього наказу.

Наведеним підтверджуються зміни у штатному розписі відповідача.

Частиною першою статті 49-2 Кодексу законів про працю України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Суд критично сприймає доводи відповідача стосовно неможливості застосування норм Кодексу законів про працю України при вирішенні даного спору, який стосуються проходження позивачем публічної служби та звільнення з цієї служби, оскільки за загальним правилом норми трудового законодавства є субсидіарними, тобто підлягають застосуванню у відносинах публічної служби, якщо ці відносини не врегульовані актами спеціального законодавства.

Разом з тим доцільно зауважити, що частиною четвертою статті 40 указаного Кодексу встановлено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Оскільки Положенням не передбачено жодних особливостей стосовно звільнення зі служби співробітників Служби судової охорони у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізацією, скороченням чисельності або штату працівників, то в цьому випадку підлягає застосуванню порядок звільнення, передбачений Кодексом законів про працю України.

Судом встановлено, що 28.04.2020 позивача письмово попереджено про можливе наступне звільнення. Копія цього попередження з його підписом міститься в матеріалах справи та спростовує доводи позивача про те, що відповідач не попередив його про звільнення.

Розділом VІІІ Положення передбачено, що з метою визначення рівня службової підготовки, ділових та моральних якостей, відповідності займаним посадам проводиться атестування співробітників.

Умови та порядок проведення атестування визначаються Головою Служби.

Порядок атестування співробітників Служби з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей співробітників, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри визначено Інструкцією про порядок атестування співробітників Служби судової охорони, затвердженої наказом Служби судової охорони від 04.06.2019 №39 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції атестування співробітників проводиться:

1)для вирішення питань стосовно присвоєння спеціальних звань у порядку переатестування;

2) для вирішення питань стосовно присвоєння спеціальних звань у порядку заохочення;

3) для вирішення питань про відповідність займаній посаді;

4)для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

5) для вирішення питання про звільнення зі служби в Службі через службову невідповідність.

Рішення про проведення атестування та про строки, у які проводиться атестування, приймає Голова Служби судової охорони (далі - Голова), керівники територіальних підрозділів стосовно осіб, які призначаються на посади їх наказами (пункт 4 розділу І Інструкції).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що начальником територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області в межах повноважень та відповідно до підстав, визначених законодавством, прийнято наказ Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 18.05.2020 №294 «Про проведення атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області», метою якого, як зазначено в преамбулі наказу, є оцінка ділових, професійних, особистих якостей співробітників вищевказаного підрозділу, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів на підставі глибокого і всебічного вивчення для визначення відповідності займаним посадам.

Що стосується доводів позивача про протиправність вищевказаного наказу з огляду на його невідповідність статті 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» у зв`язку з призначенням атестування позивача, то суд звертає увагу на наступне.

Статтею 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» визначено категорії працівників, які не підлягають атестуванню, а саме: працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року; вагітні жінки; особи, які здійснюють догляд за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом, інвалідом дитинства; одинокі матері або одинокі батьки, які мають дітей віком до чотирнадцяти років; неповнолітні; особи, які працюють за сумісництвом.

При цьому норми указаного Закону є загальними (базовими) щодо регулювання відносин із атестування працівників, не суперечать законодавству про Службу судової охорони, а тому поширюються на відносини з атестування співробітників Служби. Наведене узгоджується з висновками Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладеного в постанові від 29.09.2016 №11 «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок не проходження ними атестації», згідно з якою положення статті 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» є загальними (базовими) щодо регулювання відносин із атестування працівників, не суперечать Закону, а тому поширюються на відносини з атестування поліцейських.

Ураховуючи, що відповідно до наказу територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 31.10.2019 №42 о/с ОСОБА_1 з 01.11.2019 обіймав посаду інспектора відділення особистої безпеки судів підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області та станом на час видання відповідачем оскаржуваного наказу від 18.05.2020 №294 «Про проведення атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області» та проведення 10.07.2020 не сплинув річний строк його перебування на вказаній посаді, суд погоджується з доводами позивача про відсутність у відповідача підстав для проведення атестування позивача відповідно до статті 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників».

Проте, незважаючи на викладене, у суду відсутні підстави для визнання протиправним і скасування наказу від 18.05.2020 №294, оскільки цим наказом безпосередньо не передбачено проведення атестування позивача. Так, зокрема:

- пунктом 1 наказу вирішено з 20.05.2020 розпочати роботу атестаційної комісії територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області з проведення атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду;

- пунктом 2 - доручено заступнику начальника територіального управління (начальнику забезпечення безпеки Вищого антикорупційного суду) полковнику Служби судової охорони ОСОБА_7 до 22.05.2020 підготувати для атестаційної комісії атестаційний лист підполковника Служби ОСОБА_2 та заступника командира підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду майора Служби ОСОБА_3 та довести до їх відома інформацію про час та місце проведення атестування та забезпечити їх прибуття на засідання атестаційної комісії ;

- пунктом 3 - доручено командиру підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду підполковнику Служби судової охорони ОСОБА_2 до 25.05.2020 підготувати для надання на засідання атестаційної комісії атестаційні листи стосовно співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду та довести до співробітників цього підрозділу інформацію про час та місце проведення атестування та забезпечити їх прибуття на засідання атестаційної комісії.

- пункти 4-7 адресовані начальнику відділу з професійної підготовки та підвищення кваліфікації підполковнику Служби ОСОБА_4 та голові атестаційної комісії ОСОБА_5 та атестаційній комісії щодо вирішення низки організаційних питань, пов`язаних з проведенням атестування.

Сам по собі факт призначення указаним наказом атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду Служби судової охорони, до складу якого також входив позивач, та надання його керівнику - командиру підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду ОСОБА_2 доручення підготувати стосовно нього в числі інших співробітників цього підрозділу атестаційний лист для надання на засідання атестаційної комісії, а також повідомити позивача про час та місце проведення атестування, не зумовлює порушення цим наказом прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Доводи позивача про те, що згаданий наказ належним чином не був доведений до відома співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду також не заслуговують на увагу суду, оскільки вказана обставина не впливає на правомірність цього наказу.

Отже, наказ відповідача від 18.05.2020 №294 «Про проведення атестування співробітників підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області» є правомірним, тому вимога позивача про визнання його протиправним і скасування є необгрунтованою та задоволенню судом не підлягає.

За висновком суду позивач обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права, пред`явивши до відповідача вищевказану позовну вимогу, оскільки належним способом захисту його прав, які він уважає порушеними внаслідок видання згаданого наказу і проведення його атестування, наразі може бути визнання протиправним і скасування рішення атестаційної комісії про визнання позивача таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність.

За наведених обставин суд не оцінює доводи позивача про його відповідність займаній посаді та доводи відповідача про невідповідність позивача займаній посаді, оскільки це виходить за межі даного спору, і підлягає оцінці судом у разі оскарження позивачем до суду рішення атестаційної комісії про його невідповідність займаній посаді та про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність.

Частинами другою та третьою статті 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Беручи до уваги рішення атестаційної комісії, оформлене протоколом від 10.07.2020 №6, про визнання позивача таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність, а також зміни у штатному розписі територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області у зв`язку з ліквідацію підрозділу особистої безпеки судів Вищого антикорупційного суду, суд дійшов висновку, що відповідач обгрунтовано запропонував позивачу для працевлаштування посади нижчі ніж він обіймав, а саме посади: заступника командира одинадцятого взводу охорони третього підрозділу охорони (м. Київ) та заступника командира шостого взводу охорони підрозділу охорони (Київська область). Від таких пропозицій, оформлених письмово, позивач відмовився, що підтверджується його підписом.

Відтак, відповідач виконав покладений на нього законодавством обов`язок щодо надання позивачу пропозицій з працевлаштування, у зв`язку з чим обгрунтовано видав оскаржуваний наказ про його звільнення із займаної посади згідно із підпунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штату або проведення організаційних заходів) пункту 2 розділу ХІІ Положення в запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік), тому у суду відсутні підстави для визнання цього наказу протиправним і його скасування.

З огляду на відмову позивача від запропонованих йому посад, суд критично сприймає твердження позивача про те, що при його звільненні відповідач безпідставно не врахував його переважне право на залишення на роботі, обгрунтоване тим, що він є єдиною особою в сім`ї із самостійним заробітком а також як учасник бойових дій має, визначену пунктом 13 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам бойових дій» пільгу у вигляді переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

При цьому позивач помилково вважає, що наказ від 10.07.2020 №127 о/с складений начальником відділу по роботі з персоналом територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області підполковником Служби судової охорони ОСОБА_6, оскільки, як вбачається з витягу цього наказу, названою посадовою особою в установленому порядку лише засвідчено цей витяг в частині, що стосується позивача, а наказ прийнято начальником територіального управління Служби судової охорони у м .Києві та Київській області ОСОБА_8.

Відтак, наказ від 10.07.2020 №127 о/с в частині звільнення позивача зі служби виданий відповідачем в межах повноважень, обгрунтовано та відповідно до закону, тому підстави для задоволення вимоги позивача про визнання його протиправним і скасування у суду відсутні, що зумовлює необхідність відмовити у задоволенні такої вимоги.

Беручи до уваги, що решта позовних вимог, а саме про зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді інспектора відділення особистої безпеки судів підрозділу особистої безпеки суддів Вищого антикорупційного суду територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області або на рівнозначній посаді та про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час його вимушеного прогулу, починаючи з 15.07.2020 по дату фактичного поновлення, є похідними від попередньої позовної вимоги, яка задоволенню судом не підлягає, суд також не вбачає підстав для задоволення цих двох позовних вимог.

За наведених обставин позовні вимоги в цілому є необгрунтованими та задоволенню судом не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати у зв`язку зі зверненням до суду відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко