Справа № 212/3291/20
Суддя: Дехта Р. В.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/3291/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехта Р.В., за участі секретаря судового засідання Колісник К.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, в порядку адміністративного судочинства справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу 2 роти 1 батальйону 2 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - лейтенанта поліції Цимбалова Олексія Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до інспектора взводу 2 роти 1 батальйону 2 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - лейтенанта поліції Цимбалова Олексія Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що постановою інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Цимбалова О.І., позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за частиною 2 статті 122 КУпАП за те, що 30.04.2020 року о 20 годині 52 хвилини, керуючий транспортним засобом, нібито проїхав регульоване перехрестя пр. Гагарина та вул. Костенка на заборонений (червоний поєднаний з жовтим) сигнал світлофора.

Ухвалою суду від 18 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом зазначення відповідачем Органу національної поліції та надання до суду оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 16 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 13 липня 2020 року, який в подальшому відкладено на інші дати слухання.

Не погодившись із адміністративним позовом, відповідачем подано до суду письмовий відзив від 03.07.2020 року №6243/41/10/1-2020 (вхідний номер №19059/20 від 17 липня 2020 року), в якому відповідач зазначає, що автомобіль Chevrolet Aveo з номерним знаком НОМЕР_1 (яким керував позивач), водій якого здійснив рух на заборонений (червоний поєднаний з жовтим) сигнал світлофора, що підтверджується відеозаписом.

Позивач ОСОБА_1 в попередньому судовому засіданні, позов підтримав, послався на обставини, що зазначенні в позовній заяві.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судове засіданні, що було призначено на 09 листопада 2020 року сторони не з`явились, належним чином повідомлялись про дату та час слухання справи, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, відеозапис наданий відповідачем, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2467710 від 30 квітня 2020 року прийнятою лейтенантом поліції Цимбаловим О.І., визнано винним ОСОБА_1, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Згідно зазначеної постанови, ОСОБА_1 , 30 квітня 2020 року о 20 годині 52 хвилини в місті Кривий Ріг, керуючи транспортним засобом, проїхав регульоване перехресття пр. Гагарина вул. Костенка на заборонений (червоний поєднаний з жовтим) сигнал світлофора, чим порушив п.п.8.7.3.є Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Реалізовуючи свої повноваження, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 2 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень.

Так, ч.2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, протокол може не складатись у разі вчинення адміністративних порушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Однак, системний аналіз положень Кодексу, в тому числі ч.5 ст.258 КУпАП дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків коли порушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі. Такі ж вимоги містяться у Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства Внутрішніх справ №1376 від 06 листопада 2015 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року №1496/27941.

В іншому випадку, на думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження обгрунтованості притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності поліцейський Цимбалов О.І. посилається на відеозапис факту правопорушення, вчиненим позивачем, одночасно зазначаючи про те, що відповідний відеозапис вчинення адміністративного правопорушення з технічних причин не зберігся, але при цьому вважає, що відеозапис з нагрудного відео реєстратора під час спілкування з водієм транспортного засобу після його зупинки є належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, з огляду на те, що останній повідомив про те, що проїхав на жовтий сигнал світлофору. Також вказує на те, що при демонстрації відеозапису правопорушення з автомобільного відео реєстратора водію транспортного засобу, який був безперервним, зафіксовано саме транспортний засіб позивача, що на думку поліцейського ОСОБА_2 є порушенням п.8.7.3.є Правил дорожнього руху, оскільки позивач здійснив проїзд на забороняючий (червоний поєднаний з жовтим) сигнал світлофору. Інших доказів відповідачем суду не представлено.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що в постанові про накладення адміністративного стягнення від 30 квітня 2020 року, серія ЕАК №2467710, відповідачем зазначено дату розгляду справи; місце розгляду; посада, спеціальне звання та ПІБ, особи що розглядає справу; особу, щодо якої розглядається справа; транспортний засіб (марка, модель, номерний знак); час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення; відомості, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому суд зазначає, що відповідач зазначивши місцем скоєння правопорушення пр. «Гаршина», 27, дійсно міг допустити описку в топонімічній назві проспекту, але у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що місцем вчинення адміністративного правопорушення є регульоване перехрестя по пр. Гагарина та вул. Костенка, що відповідає номерам будинків по вул. Костенко - №4 та по проспекту Гагарина - №37, тим самим по суті підтверджуючи обставини, які наведені у позовній заяві.

Отже, суд вважає, що відповідачем у постанові серії ЕАК №2467710 від 30.04.2020 року зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, чим порушено ч.3 ст.283 КУпАП.

Посилання відповідача на постанови Верховного Суду по справах №459/1801/17 від 24.12.2019р. та №537/1214/17 від 28.11.2018р. щодо допущення описки у постанові про адміністративне правопорушення є не коректним, з огляду на обставини вчинення адміністративного правопорушення, доведеність яких була предметом розгляду у цих справах, що підтверджено належними та допустимими доказами (відеозаписом вчинення правопорушення).

Під час розгляду даної справи суду не було надано жодного доказу, який би беззаперечно доводив власне подію адміністративного правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд відмічає, що доказів вчинення позивачем вищезазначеного адміністративного правопорушення, окрім відеозапису з нагрудного відео реєстратора інспектором патрульної поліції, відповідачем не надано.

Т аким чином, факт вчинення ОСОБА_1 порушення вимог п.8.7.3.є ПДР України, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 122 КУпАП, не доведено, оскільки відеозапис з нагрудного відео реєстратора поліцейського не містить події адміністративного правопорушення та обмежується лише спілкуванням з водієм транспортного засобу на місці зупинки.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд також зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова відповідача суперечить фактичним обставинам справи в частині встановлення місця скоєння правопорушення, встановлених під час розгляду справи, до неї не додано жодних належних та допустимих доказів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Ураховуючи те, що відповідачем не було надано жодних належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування.

Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд вважає, вважає, що при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв всупереч вимог КУпАП, та винесена ним постанова підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин суд вважає, вважає, що при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв всупереч вимог КУпАП, та винесена ним постанова підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Відповідно до ч.1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 420,40 грн., що документально підтверджується оригіналом квитанції від 05.06.2020 року №98316 про (онлайн) сплату судового збору.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 420,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 139, 243 - 246, 250, 271, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу 2 роти 1 батальйону 2 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - лейтенанта поліції Цимбалова Олексія Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити повністю.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2467710 від 30 квітня 2020 року, що прийнята інспектором полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 425 гривень 00 копійок за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, провадження у даній справі закрити.

Стягнути з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 420 гривень 40 копійок (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: Р. В. Дехта