Справа № 520/6211/2020
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Білова О.В.

09 листопада 2020 р.Справа № 520/6211/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання - Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и л а:

13.05.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову по виконавчому провадженню № 61034480 від 22.01.2020 року, прийняту державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Орловою С.В. про стягнення виконавчого збору в розмірі 9.446,00 грн.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що у Міжрайонному відділі ДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні знаходився виконавчий лист Ізюмського міськрайонного суду Харківської області у справі № 623/1992/2019 від 06.12.2019 року про зобов`язання її не перешкоджати інженеру Комунального підприємства «Ізюмське бюро технічної інвентаризації» в отриманні фактичних розмірів всіх будівель і споруд відповідача, проведенню інвентаризації, виготовленню технічної документації в цілому за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена 22.01.2020 року разом з постановою про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження визначений строк для виконання судового рішення до 05.02.2020 року включно. Поточна інвентаризація будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведена 05.02.2020 року, відтак рішення виконано добровільно в межах строку на добровільне виконання, а відтак, виконавчий збір стягненню не підлягає.

Крім того, позивач вважає, що постанову про стягнення виконавчого збору винесено всупереч ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» до винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, тобто з порушенням строків її винесення.

Заперечуючи вимоги позивача у відзиві на адміністративний позов відповідач вказує, що діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством, зазначивши, що позивачу було достеменно відомо про наявність судового рішення, однак до відкриття виконавчого провадження рішення позивач не виконав. Постанову про стягнення виконавчого збору винесено на підставі ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, у якій державний виконавець зазначив про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідач зауважує, що рішення суду виконано 05.02.2020 року за результатами виходу виконавця разом із техніком з інвентаризації Комунального підприємства «Ізюмське бюро технічної інвентаризації» на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, відповідачем правомірно винесено спірну постанову про стягнення виконавчого збору.

Крім наведеного, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору від 22.01.2020 року вручене члену сім`ї ОСОБА_1 28.01.2020 року.

У відповіді на відзив позивач посилається на те, що йому не було відомо про наявність виконавчого провадження, а виконання судового рішення не було наслідком вчинення виконавчих дій.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції визначився про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження відповідно до приписів ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», а також зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, тобто дотримано вимоги ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Суд зазначив, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, який одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Відтак, відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення (будь-яка дія або сукупність дій) вже свідчить про те, що таке рішення не виконувалося добровільно, строку для добровільного виконання рішення Законом не передбачено. В даному випадку те, що позивач не чинила перешкод у проведенні замірів фактичних розмірів всіх будівель і споруд для проведення інвентаризації та виготовлення технічної документації в цілому за адресою АДРЕСА_1 , техніком з інвентаризації Комунального підприємства «Ізюмське бюро технічної інвентаризації» свідчить про фактичне виконання рішення, а не про його добровільне виконання.

З урахуванням тієї обставини, що позивачем з моменту підтвердження її обізнаності з наявністю рішення суду до моменту відкриття виконавчого провадження № 61034480 не було вчинено жодних дій на добровільне виконання рішення суду, суд визначився про відсутність підстав для звільнення її від сплати виконавчого збору.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач фактично посилається на обставини, що наведені нею у заявах по суті в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21.01.2020 року до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) разом із заявою стягувача надійшов виконавчий лист № 623/1992/19, виданий 10.01.2020 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, про зобов`язання позивача ОСОБА_1 не перешкоджати інженеру Комунального підприємства «Ізюмське бюро технічної інвентаризації» в отриманні фактичних розмірів всіх будівель і споруд відповідача, проведенню інвентаризації, виготовленню технічної документації в цілому за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 37 , 49/.

22.01.2020 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61034480, в якій державним виконавцем зазначено про стягнення виконавчого збору /а.с. 39/.

22.01.2020 року державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 86,00 грн. /а.с. 44/.

22.01.2020 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 9.446,00 грн. /а.с. 42/.

Вказані постанови за вихідними номерами № НОМЕР_1 (постанова про відкриття виконавчого провадження), № 17132 (постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження), № 17137 (постанова про стягнення виконавчого збору) направлені відповідачем сторонам виконавчого провадження для відома та виконання рекомендованим листом, номер реєстрів на відправлення рекомендованої кореспонденції - 101, 446. З вказаних реєстрів убачається, що позивачу ОСОБА_1 направлено постанови за вихідними номерами № 17124, № 17132, № 17137, на адресу: АДРЕСА_1 (штрих-кодовий ідентифікатор 241), що підтверджується копіями реєстрів згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів /а.с. 55-56, 57-58/.

Вказані реєстри були подані для оформлення на підприємство АТ «УКРПОШТА» 24.01.2020 року, що підтверджується копією фіскального чеку /а.с. 59/.

Колегія суддів зауважує, що доказів отримання позивачем означених відправлень матеріали справи не містять.

06.02.2020 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) разом з техніком з інвентаризації Комунального підприємства «Ізюмське бюро технічної інвентаризації» Верещакою Р.В., за участі понятого ОСОБА_2 здійснено вихід на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого встановлено, що боржником - позивачем ОСОБА_1 рішення суду виконано у повному обсязі, а саме, 05.02.2020 року техніком з інвентаризації Комунального підприємства «Ізюмське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 здійснено заміри фактичних розмірів всіх будівель і споруд для проведення інвентаризації та виготовлення технічної документації в цілому за адресою АДРЕСА_1 /а.с. 45/.

04.05.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про видачу копій постанов про стягнення з неї виконавчих витрат та виконавчих зборів, копії постанови про арешт рахунків (заяву зареєстровано за вхідним номером 16770/19.9-39/2,13 04.05.2020) - /а.с. 50/.

Як убачається із копії зазначеної заяви, позивач отримала копії постанов державного виконавця особисто на руки 07.05.2020 року /а.с. 50/.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02.06.2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно із ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, відповідно до ч. 9 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За приписами ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме: постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про закінчення виконавчого провадження. При цьому, постанова про стягнення виконавчого збору приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.

Наведене вище узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 24.10.2019 року у справі № 580/1328/19.

Колегія суддів зазначає, що Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до Законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі закриття виконавчого провадження з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу 4 пункту 8 розділу III Інструкції.

З урахуванням тієї обставини, що виконавцем при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 22.01.2020 року не дотримано положень ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ і оскаржувана позивачем постанова є фактично передчасною, колегія суддів, не погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , скасовує рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року та приймає нове про задоволення вимог позивача.

Вказані обставини судом першої інстанції не враховано та ухвалено судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів, керуючись приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, враховуючи суму сплаченого судового збору згідно платіжних доручень № 1975-3218-4116-0475 від 29.05.2020 року /а.с. 22/ та № 2063-3640-3613-4786 від 25.08.2020 року /а.с. 87/ вирішує стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь позивача у відшкодування витрат по сплаті судового збору 2.102,00 грн. (840,80 грн + 1.261,20 грн).

На підставі наведеного, керуючись ст. 139, ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року по справі скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправною та скасувати постанову по виконавчому провадженню № 61034480 від 22 січня 2020 року, прийняту державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Орловою Світланою Володимирівною про стягнення виконавчого збору у розмірі 9.446,00 грн. (дев`ять тисяч чотириста сорок шість гривень 00 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 2.102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова складена і підписана 09 листопада 2020 року.