Справа № 440/6331/20
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09 листопада 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/6331/20

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Алєксєєва Н.Ю., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про встановлення відсутності компетенції, визнання дій незаконними, визннання бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, у якій просить:

- встановити відсутність компетенції у Кабінету Міністрів України, як органу виконавчої влади, зменшувати на власний розсуд розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як основи соціального захисту для ветеранів війни, встановленою частиною 2 розділу І спеціального Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"» № 367-ХІV від 25.12.1998 року, в порядку встановленому підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 19 лютого 2020 р., без попереднього обговорення цієї зміни розміру допомоги, шляхом звернення Уряду з законодавчою ініціативою у Верховну Раду України, як єдиного органу законодавчої влади в Україні, для проведення відповідних регулятивних змін, щодо встановлення норми повторного розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в статті 13 чинного спеціального Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням частини 5 статті 17, пункту 6 статті 92, ст.93 Конституції України, статей 17, 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на підставі правової позиції Європейського Суду з прав людини, яка визначена в пункті 90 Рішення у справі «Колесник проти України» (KOLESNYK AND OTHERS v. UKRAINE, від 3 червня 2014 року, заява № 57116/10), Рішенні від 04.12.1974 року Yvonne van Duyn V. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office);

- визнати порушення відповідачами правової позиції Конституційного Суду України в Рішенні №20- рп/2004 від 01 грудня 2004 року, ч.5 ст.17 Конституції України щодо значення в часі чинної статті 2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як норми прямої дії, щодо заборони обмеження права і розміру пільги - щорічною разовою грошової допомогою до 5 травня за 2020 рік ветерана війни, що належить до осіб з інвалідністю І групи внаслідок війни ОСОБА_1 , встановленою Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" » № 367-XIV від 25.12.1998 року, в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком з урахуванням висновків постанови Верховного Суду України від 11.11.2008 року, № судової справи - 21-84во08;

- визнати бездіяльність Міністерства соціальної політики України відносно реалізації своїх повноважень щодо забезпечення дії частини 5 статті 17 Конституції України шляхом забезпечення соціальних гарантій ветеранам війни, що належать до осіб з інвалідністю І групи внаслідок війни, через виконання чинних норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також щодо організації та контролю роботи його територіального органу в Полтавської області (Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації), для забезпечення усунення порушення законних інтересів ОСОБА_1 стосовно нарахування та виплати допомоги в 2020 році, відповідно до норм спеціального закону, шляхом організації до 30 вересня 2020 року проведення Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області перевірки нарахування та виплати допомоги до 05 травня в 2020 році з забезпеченням оформлення відповідних розрахункових документів відповідно до вимог чинного Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- визнати порушення права на власність ОСОБА_1 , на володіння щорічною разовою грошовою допомогою до 5 травня за 2020 рік, встановленою Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту"» № 367-ХІ//від 25.12.1998 року, в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, через порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правових висновків остаточних рішень Європейського суду з прав людини, в пункті 23 у справі «Сук проти України», (CASE OF SUK v. UKRAINE; Заява №10972/05; остаточне рішення від 10 березня 2011 року), в пункті 23 у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine, Заява N9 63134/00, а також в остаточному Рішенні від 04.12.1974 року yvonne van Duyn V. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), - якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним;

- визнати незаконними сумісні (солідарні) дії і одночасно сумісну протиправну бездіяльність Центра по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області та Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради, щодо невиконання ч. 5 ст. 17 Конституції України, як норми прямої дії;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України, на підставі ч.2 ст.116, ч.З ст.152 Конституції України, правової позиції Конституційного Суду України в Рішенні №20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року та розвитку і конкретизування юридичної позиції Конституційного Суду України в подальшому, щодо недопустимості обмеження пільг ветеранам війни, вирішити питання, щодо відновлення гарантованого права ОСОБА_1 на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 2020 році, як основи соціального захисту, в повному обсязі, з урахуванням статті 8, частини 5 статті 17 Конституції України, відповідно до частини 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"» № 367-XIV від 25.12.1998 року, статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", для забезпечення відшкодування заподіяної шкоди розміром - (16380 - 4120) = 12260 грн., з урахуванням висновків в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2008 року, № судової справи - 21-84во08;

- стягнути, в порядку, визначеному частиною третьою статті 152 Конституції України, на користь ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ), грошові кошті, за незаконні дії та бездіяльність з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (вул.Ціолковського - 47, м. Полтава, 36023 ), як установи соціального захисту, яка безпосередньо відповідає за нарахування та щорічні виплати допомоги до 5 травня ОСОБА_1 , з метою забезпечення відшкодування шкоди, яка виникла через неповну виплату до 30 вересня 2020 року, з урахуванням висновку в п.24 постанови Верховного Суду від 10.05.2018, справа N9 389/1042/17 (2-а/389/47/17), щорічної допомоги до 5 травня в 2020 році загальним розміром (16380 - 4120) = 12260 грн. (дванадцять тисяч двісті шістдесят гривен), на підставі доказу - відповіді Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області від 07.10.2020 N9 К-379/9 до позивачки.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

В ході з`ясування питання, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, судом встановлено наступне.

Відповідно п. 4 ч. 5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Суд зазначає, що правову категорію "зміст позовних вимог" слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає ухвалити судове рішення, що спрямована на задоволення певної матеріально-правової вимоги. Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть бути різними, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно частини 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями, наведеними у частині 1 статті 4 КАС України: суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

У позовній заяві позивач, крім іншого, просить суд:

- визнати порушення відповідачами правової позиції Конституційного Суду України в Рішенні №20- рп/2004 від 01 грудня 2004 року, ч.5 ст.17 Конституції України щодо значення в часі чинної статті 2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як норми прямої дії, щодо заборони обмеження права і розміру пільги - щорічною разовою грошової допомогою до 5 травня за 2020 рік ветерана війни, що належить до осіб з інвалідністю І групи внаслідок війни ОСОБА_1 , встановленою Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" » № 367-XIV від 25.12.1998 року, в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком з урахуванням висновків постанови Верховного Суду України від 11.11.2008 року, № судової справи - 21-84во08;

- визнати порушення права на власність ОСОБА_1 , на володіння щорічною разовою грошовою допомогою до 5 травня за 2020 рік, встановленою Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту" » № 367-ХІ//від 25.12.1998 року, в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, через порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правових висновків остаточних рішень Європейського суду з прав людини, в пункті 23 у справі «Сук проти України», (CASE OF SUK v. UKRAINE; Заява №10972/05; остаточне рішення від 10 березня 2011 року), в пункті 23 у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine, Заява N9 63134/00, а також в остаточному Рішенні від 04.12.1974 року yvonne van Duyn V. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), - якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

У позовній заяві в якості відповідачів вказано Кабінет Міністрів України, Міністерство соціальної політики України, Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради.

Однак позивач не вказує чиї дії, бездіяльність або рішення в даному випадку є протиправними та порушують права і законні інтереси позивача, що не дозволяє суду встановити зміст позовних вимог до кожного з відповідачів.

Тобто вимоги позивача не конкретизовані та суперечливі, що є неприпустимим та не передбачено положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 КАС України.

Суд також зауважує, що цей обов`язок не може бути перекладено на суд, оскільки саме позивач є зацікавленим в ефективному захисті своїх прав та ефективному здійснені судочинства за його позовною заявою.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, вказані позовні вимоги є логічно не завершеними та потребують уточнення.

З огляду на вищевказане, позивачу потрібно визначити коло відповідачів в розрізі кожної позовної вимоги та надати копії позовної заяви та приєднаних до позовної заяви додатків відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб.

За наявності вказаних недоліків, позовна заява не відповідає вимогам статтей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України подання позовної заяви без додержання вимог статті 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення заяви без руху.

Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про встановлення відсутності компетенції, визнання дій незаконними, визннання бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Позивачеві усунути недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки необхідно усунути шляхом надання до суду позовної заяви, оформленої відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України із уточненим змістом позовних вимог, звернутих до кожного з відповідачів (з наданням її копій відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб у справі для направлення учасникам справи)

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо він не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява буде йому повернута.

Роз`яснити, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 731-ІХ від 18.06.2020 суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Копію ухвали направити позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва