Справа № 640/3949/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3949/19 Головуючий у І інстанції - Чудак О.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариста з обмеженою відповідальністю "ТІПІ-ЛІНК ЮКРЕЙН до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у якій (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28.02.2019 № .

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 13.11.2018 №766/26-15-14-02-04/37469903 про заниження ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 11 225 477,00 грн. шляхом:

- заниження фінансового результату до оподаткування на 62 181 769,00 грн. шляхом не відображення вказаної суми у складі іншого сукупного доходу, у той час як втрати від курсових різниць, які обліковуються за рахунком 945 "Втрати від операційної курсової різниці" загалом у сумі 93406311 грн. мають бути віднесені у збільшення іншого додаткового капіталу, а доходи від курсових різниць, які обліковуються за рахунком 714 "Дохід від операційної курсової різниці" загалом у сумі 31 224 542 грн. - у зменшення іншого додаткового капіталу, згідно пункту 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів" (П(С)БО 21), у зв`язку із неповерненням позик наданих ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" компанією Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited на час закінчення терміну дії відповідних договорів;

- завищення суми фінансових витрат за 2017 рік на 181 994 грн. шляхом включення ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" до складу фінансових витрат відсотків, нарахованих на підставі договору позики від 15.05.12 № JB2012Load005 після закінчення терміну дії вказаного договору позики.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 травня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28.02.2019 № .

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що за ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" укладено з Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited договори позики № JB2012Loan009 від 25.07.2012, № JB2012Loan012 від 14.05.2013 за умовами яких (з урахуванням додаткових угод) погашення суми позики та відсотків здійснюється одноразово по закінченні позики - не пізніше 30.06.2018.

При цьому, Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited являється пов`язаною особою з ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн", а протягом перевіряємого періоду ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" не здійснювало погашення позик по вказаним договорам.

Тому, курсові різниці, які виникли щодо зобов`язань за розрахунками по вказаних договорах позики мають обліковуватись з урахуванням пункту 9 П(С)БО 21 у складі іншого додаткового капіталу та в іншому сукупному доході. Водночас, включення Позивачем вказаних сум курсових різниць до складу витрат зумовило заниження ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" фінансового результату до оподаткування на 62181769 грн.

Також Відповідач вважає безпідставним віднесення Позивачем до складу витрат процентів нарахованих на підставі договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після закінчення обумовленого у договорі строку погашення позики та сплати процентів.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" з питань дотримання вимог податкового, валютного за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 30.06.2018.

За результатом перевірки складено акт від 13.11.2018 № 766/26-15-14-02-04/37469903, у якому зафіксовано порушення ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн", зокрема, вимог пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), у результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 14027894 грн.

05.12.2018 Позивач подав заперечення на акт від 13.11.2018 №766/26-15-14-02-04/37469903, однак за результатом розгляду таких заперечень Відповідач залишив без змін висновки акту перевірки.

На підставі вказаного висновку акту від 13.11.2018 №766/26-15-14-02-04/37469903 ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 №2, яке Позивач оскаржив у адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 25.02.2019 № 9009/6/99-99-11-04 частково скасоване податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 № 2.

28.02.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийнято нове податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" з податку на прибуток підприємств створених за участю іноземних інвесторів на загальну суму 13 820 229 грн., у тому числі на 11 225 477 грн. за податковим зобов`язанням та на 2 594 752 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, оскільки на момент проведення перевірки ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" повністю виконало зобов`язання за вказаними договорами позики, що спростовує висновки Відповідача, що погашення такої заборгованості не планується в найближчій перспективі, а отже, ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" правомірно здійснювало віднесення сум нарахованих курсових різниць до складу витрат та не мало обов`язку відображати суми нарахованих різниць у складі іншого додаткового капіталу та в іншому сукупному доході.

Крім того, судом першої інстанції вказано, що строк погашення позики та сплати процентів згідно договору позики від 15.05.2012 № JB2012Load005 завершився 15.05.2017, проте за умовами договору - він діє до повного виконання зобов`язань Товариством, а тому договір позики від 15.05.2012 № JB2012Load005 у частині зобов`язання Позивача повернути суму позики та сплати процентів за користування позикою продовжили дію й після 15.05.2017.

Таким чином, Позивач правомірно нараховував проценти за користування позикою згідно договору позики від 15.05.2012 № JB2012Load005 після 15.05.2017 та правомірно включав їх до складу витрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до статті 1 Закону України Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999, національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, (П(С)БО 16) до інших операційних витрат включаються, зокрема, втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства).

У відповідності до пункту 29 П(С)БО 16 до складу інших витрат включаються, зокрема, втрати від неопераційних курсових різниць.

Відповідно до пункту 8 П(С)БО 21 визначення курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводиться на дату балансу, а також на дату здійснення господарської операції в її межах або за всією статтею (відповідно до облікової політики). Для визначення курсових різниць на дату балансу застосовується валютний курс на кінець дня дати балансу. При визначенні курсових різниць на дату здійснення господарської операції застосовується валютний курс на початок дня дати здійснення операції. Підприємство може здійснити перерахунок залишків на кінець дня за монетарними статтями в іноземній валюті, за якими протягом дня здійснювались господарські операції із застосуванням валютного курсу, встановленого на кінець цього дня.

Курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат).

Курсові різниці від перерахунку монетарних статей про інвестиційну і фінансову діяльність відображаються у складі інших доходів (витрат), за винятком курсових різниць, які відображаються згідно з пунктом 9 Положення (стандарту) 21.

За приписами пункту 9 П(С)БО 21 курсові різниці, які виникають щодо дебіторської заборгованості або зобов`язань за розрахунками із господарською одиницею за межами України, погашення яких не плануються і не є ймовірними в найближчій перспективі, відображаються у складі іншого додаткового капіталу та відображаються в іншому сукупному доході.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" укладено з Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited договори позики №JB2012Loan009 від 25.07.2012, №JB2012Loan012 від 14.05.2013 за умовами яких (з урахуванням додаткових угод) погашення суми позики та відсотків здійснюється одноразово по закінченні позики - не пізніше 30.06.2018.

Курсові різниці між сумами запозичень та сумою зобов`язання за вказаними договорами відображені у бухгалтерському обліку ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" згідно приписів пункту 8 П(С)БО 21 у складі інших операційних доходів (витрат).

Правова позиція Відповідача, якою, зокрема, обґрунтована апеляційна скарга останнього, ґрунтується на тому, що вказані курсові різниці між сумами запозичень та сумою зобов`язання до складу витрат за вказаними договорами мають обліковуватись з урахуванням пункту 9 П(С)БО 21, адже ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" та Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited є пов`язаними особами, а погашення заборгованості за вказаними договорами не планується у найближчій перспективі.

Разом з тим, судом першої інстанції було обґрунтовано відхилено наведені доводи Відповідача, позаяк аналіз пункту 9 П(С)БО 21 свідчить про те, що його застосування можливе за наявності:

1) дебіторської заборгованості або зобов`язання за розрахунками із спеціальним суб`єктом - господарською одиницею платника за межами України;

2) належним чином обґрунтованої впевненості, що погашення такого зобов`язання за розрахунками не планується і не є ймовірним в найближчій перспективі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з пунктом 4 П(С)БО 21 господарська одиниця за межами України - дочірнє, асоційоване, спільне підприємство, філія, представництво або інший підрозділ підприємства, які перебувають або ведуть господарську діяльність за межами України.

Відповідно до пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 23 "Розкриття інформації щодо пов`язаних сторін", асоційоване підприємство - підприємство, на яке інвестор має суттєвий вплив, і яке не є дочірнім або спільним підприємством інвестора.

Згідно з пунктом 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 12 "Фінансові інвестиції", суттєвий вплив - повноваження брати участь у прийнятті рішень з фінансової, господарської та комерційної політики об`єкта інвестування без здійснення контролю цієї політики. Свідченням суттєвого впливу, зокрема, можуть бути:

1) володіння двадцятьма або більше відсотками акцій (статутного капіталу) підприємства;

2) представництво в раді директорів або аналогічному керівному органі підприємства;

3) участь у прийнятті рішень;

4) взаємообмін управлінським персоналом;

5) забезпечення підприємства необхідною техніко-економічною інформацією.

Так, відповідно до статті 126 Господарського кодексу України асоційовані підприємства (господарські організації) - це група суб`єктів господарювання - юридичних осіб, пов`язаних між собою відносинами економічної та/або організаційної залежності у формі участі в статутному капіталі та/або управлінні. Залежність між асоційованими підприємствами може бути простою і вирішальною.

Проста залежність між асоційованими підприємствами виникає у разі якщо одне з них має можливість блокувати прийняття рішень іншим (залежним) підприємством, які повинні прийматися відповідно до закону та/або установчих документів цього підприємства кваліфікованою більшістю голосів.

Вирішальна залежність між асоційованими підприємствами виникає у разі, якщо між підприємствами встановлюються відносини контролю-підпорядкування за рахунок переважної участі контролюючого підприємства в статутному капіталі та/або загальних зборах чи інших органах управління іншого (дочірнього) підприємства, зокрема володіння контрольним пакетом акцій. Відносини вирішальної залежності можуть встановлюватися за умови отримання згоди відповідних органів Антимонопольного комітету України.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що відповідає положенням бухгалтерського обліку висновок суду першої інстанції, що для застосування пункту 9 П(С)БО 21, на який вказує Відповідач, необхідно, щоб особа, на користь якої має повертатись заборгованість, мала статус філії чи іншого структурного підрозділу боржника, або статус асоційованого, спільного підприємства з боржником, тобто позикодавець має бути підпорядкованим боржнику або боржник повинен мати суттєвий вплив на нерезидента-позикодавця.

Так, судом першої інстанції враховано наявність зв`язку між ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" та Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited, адже Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited було засновником ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" з моменту державної реєстрації ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" по 01.08.2016, а з 01.08.2016 засновником ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" стало підприємство TP-LINK UK Limited, єдиним засновником є Golden Cypress (Hong Kong) Limited.

В той же час, Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не спростовано твердження Позивача, що в межах даних правовідносин Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited фактично є єдиним учасником товариства (Позивача), головним підприємством, а відтак, вказана компанія-нерезидент не є по відношенню до Позивача філією, дочірнім підприємством Позивача або спільним підприємством, представництвом Позивача або підрозділом.

ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" не є інвестором Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited.

Відсутні також підстави вважати, що Позивач має суттєвий вплив на Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited.

Отже, Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited не може вважатись господарською одиницею ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" за межами України, що виключає можливість застосування пункту 9 П(С)БО 21 при відображенні даних бухгалтерського обліку Позивачем.

Правомірно відхилені твердження Відповідача щодо наявності обґрунтованої впевненості, що погашення Позивачем зобов`язань за розрахунками не планується і не є ймовірним в найближчій перспективі, позаяк правова дефініція «найближчої перспективи» не закріплена у законодавстві, а тому з урахування презумпції правомірності рішень платника податку, питання про те, який проміжок часу для Товариства є найближчою перспективою вирішується безпосередньо Товариством на власний розсуд, та не може трактуватись на користь суб`єкта владних повноважень.

Положення статті 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).

Відтак, колегія суддів вважає, що за відсутності законодавчого визначення (в даному випадку) «найближчої перспективи» свідчить про правомірність доводів Позивача в цій частині, що обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Аналогічні висновки щодо правозастосування за відсутності належного правового регулювання викладені Верховним Судом у постанові від 05.11.2018 року у справі № 822/2687/17, що на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судами.

Окрім того, колегія суддів вказує на те, що Позивачем в суді першої інстанції, та в суді апеляційної інстанції вказано про те, що на момент проведення перевірки ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" повністю виконало зобов`язання за вказаними договорами позики, що спростовує висновки Відповідача, що погашення такої заборгованості не планується в найближчій перспективі.

Відповідачем ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не заперечено факт виконання ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" зобов`язань за вищевказаними договорами позики.

Вказане в сукупності свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" правомірно здійснювало віднесення сум нарахованих курсових різниць до складу витрат та не мало обов`язку відображати суми нарахованих різниць у складі іншого додаткового капіталу та в іншому сукупному доході, з чим погоджується колегія суддів.

Обґрунтовуючи висновок про завищення суми фінансових витрат за 2017 рік на 181994 грн. шляхом включення ТОВ "ТІПІ-ЛІНК Юкрейн" до складу фінансових витрат відсотків, нарахованих на підставі договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після закінчення терміну дії вказаного договору позики, Відповідач зазначає, що після закінчення строку договір не може вважатись первинним документом, на підставі якого можуть нараховуватись проценти за користування позикою. Для продовження можливості нарахування у бухгалтерському обліку процентів за користування позикою після закінчення дії договору позики, резиденту - юридичній особі необхідно укласти з нерезидентом-позикодавцем додаткову угоду (зміни до договору позики) та зареєструвати її в Національному банку України.

Спростовуючи вказаний висновок Відповідача Позивачем вірно вказано, що аналіз статей 536, 599, 1048, 1049 Цивільного кодексу України свідчить про те, що закінчення строку договору позики не припиняє правовідносин сторін договору та не звільняє боржника від обов`язку погасити грошове зобов`язання та сплатити проценти, належні кредитору відповідно до умов договору та чинного законодавства. Прострочення повернення позичальником позики не звільняє останнього від обов`язку сплачувати проценти за користування запозиченим коштами, якщо інше не встановлене договором. Отже, навіть після настання строку погашення заборгованості договір позики не припиняє свою дію та є достатньою і належною підставою для нарахування і виплати процентів.

Отже, судом першої інстанції вірно вказано, що Позивач правомірно включав до складу витрат проценти, нараховані на підставі договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після закінчення обумовленого у договорі строку погашення позики та сплати процентів.

В цій частині є спірним питання щодо можливості включення до складу витрат, процентів нарахованих та сплачених на підставі договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після закінчення терміну дії вказаного договору позики.

Згідно з пунктом 27 П(С)БО 16 до фінансових витрат відносяться витрати на проценти (за користування кредитами отриманими, за облігаціями випущеними, за фінансовою орендою тощо) та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 "Фінансові витрати".

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як зазначено у статті 599 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що строк погашення позики та сплати процентів згідно договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 завершився 15.05.2017, проте, умовами даного договору передбачено, що він діє до повного виконання зобов`язань Товариством.

Тобто, фактично договір позики від 15.05.2012 № JB2012Load005 у частині зобов`язання Позивача повернути суму позики та сплати процентів за користування позикою продовжили дію й після 15.05.2017, що вказує на правомірне нараховування Позивачем процентів за користування позикою згідно договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після 15.05.2017, а відповідно правомірне включення їх до складу витрат.

Колегія суддів відхиляє доводи Відповідача щодо відсутності підстав та несплати Позивачем процентів за договором позики, адже, якщо вважати, що після 15.05.2017 Позивач не мав підстав для нарахування відсотків за користування позикою, то існували підстави для застосування до нього заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, в силу пункту 20 П(С)БО 16 нараховані згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України Позивач мав право віднести до складу інших операційних витрат, що відповідним чином відобразилось б на фінансовому результаті Позивача.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно вказав, що за даних обставин відсутні підстави вважати обґрунтованим розрахунок розміру донарахованих Позивачу податкових зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДПС у м. Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 06.11.2020 року.