Справа № 826/1180/16
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 року м. Київ № 826/1180/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Новик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомЗакритого акціонерного товариства «РУР Груп С.А.»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участі представників сторін:

від позивача - Слєпуха О.С.

від відповідача - Борозна М.П.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Закрите акціонерне товариство «РУР Груп С.А.» з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.10.2015 № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2016 у справі №826/1180/16, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016, позовні вимоги задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.06.2015 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві на вказані судові рішення у справі №826/1180/16.

У подальшому, постановою Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №826/1180/16 касаційну скаргу контролюючого органу задоволено частково, вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а матеріали даної справи направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва адміністративну справу №826/1180/16 прийнято до свого провадження суддею Скочок Т.О., призначено підготовче засідання у справі, а також встановлено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

При цьому, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2020 первісного відповідача у справі №826/1180/16 замінено на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що реальність (товарність) спірних фінансово-господарських операцій документально підтверджена, а відповідні первинні документи, на підтвердження викладеного, надані контролюючому органу при перевірці. Разом з тим, за твердження представника позивача, вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 у справі №646/3810/15-к досліджено питання заподіяння ТОВ «Газукраїна-2020» матеріальної шкоди ПАТ НАК «Нафтогаз України», проте, виходячи зі змісту даного вироку, судом не досліджувались правовідносини між ТОВ «Газукраїна-2020» та ЗАТ «РУР Груп С.А.», а тому останній не можна розцінювати як преюдиційну обставину для встановлення спірного порушення.

При цьому, у мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 13.02.2020 зазначено, що судами попередніх інстанцій не проаналізовано вирок Червонозаводського районного суду міста Харкова від 09.04.2015 у справі №646/3810/15-к. Суди не встановили, чи заперечує ОСОБА_1 свою участь у діяльності підприємства, зокрема, підписання ним первинних документів. Крім того, поза увагою судів першої та апеляційної інстанції залишився той факт, що висновками акта перевірки встановлено заниження податку на додану вартість на суму 2 894 867,00 грн., у той же час, у податковому повідомленні-рішення визначено податкове зобов`язання у сумі 2 511 965,00 грн. за основним платежем.

Під час підготовчого провадження судом вжито заходи, передбачені положеннями ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на що, судом ухвалено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У призначене судове засідання з`явились представники сторін. Представник позивача під час судового розгляду справи заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням пояснень, які 05.10.2020 надійшли через канцелярію суду, в яких останнім, у свою чергу, вказано, що у матеріалах справи наявні докази реалізації поставлених товарів, які у повному обсязі досліджені контролюючим органом та судами під час попереднього розгляду справи. Місце складання видаткових накладних відповідає місцю реєстрації контрагента. Водночас, усі товарно-транспортні накладні та залізничні накладні складені у місці відвантаження товару, що відповідає нормам законодавства. Місце складання видаткової накладної не є місцем постачання товару. Журнали обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою 6-НП були надані контролюючому органу під час перевірки та наявні в матеріалах справи, а у товарно-транспортних накладних та залізничних накладних наявна відповідна інформація. При цьому, предметом розслідування у кримінальному провадженні були правовідносини TOB «Газукраїна-2020» з іншим контрагентом - ПАТ «HAK «Нафтогаз Україна». Натомість, сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих контролюючим органом правомірно та у межах наданих останньому повноважень. При цьому, у письмових поясненнях, які 22.06.2020 надійшли через канцелярію суду від представника відповідача, останнім наголошено, що видаткові накладні, виписані TOB «Газукраїна-2020» на адресу ЗAT «РУР Груп С.А.», виписані з порушенням встановленого порядку, а саме: відсутнє відображення необхідних реквізитів, які б підтверджували передачу продукції від постачальника до покупця (в видаткових накладних відсутні реквізити довіреності - номер та дата, не вказано прізвище відповідального за приймання продукції). В якості місця складання видаткових накладних вказано м. Сімферополь, однак згідно з умовами договору, поставка відбувається на умовах «Інкотермс 2000» EXW (м. Кіровоград, вул. Мурманська, 11), тобто видаткові накладні складені передчасно, адже вони повинні бути підписані під час виконання вимог договору поставки та складені у м. Кіровоград, вул. Мурманська, 11, з урахуванням викладеного, представником відповідача зауважено про відсутність можливості підтвердити факт транспортування, розвантаження та зберігання товару, а також відсутня можливість підтвердження факту реалізації ТМЦ. Також, як наголошено представником відповідача, у матеріалах справи відсутні докази транспортування товару від контрагентів позивачу, відсутні заявки на поставку товару, а у видаткових накладних відсутні відомості про місце передачі товару, а міститься лише інформація у вигляді склад: «м. Миронівка, Київська обл.». Водночас, в останніх не міститься відомостей щодо обліку товару та його руху по складу. Не надано позивачем інформації щодо осіб, які здійснювали прийняття товару та про видані для них довіреності. Відсутні документи, які підтверджували б реалізацію отриманих товарів (послуг) в межах здійснення господарської діяльності, а у товарно-транспортних накладних на перевезення нафтопродуктів всупереч Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155, не зазначено прізвище відповідальних за отриманням та відпуск нафтопродуктів, а також не деталізовано пункт навантаження та розвантаження продукції. У той же час, враховуючи вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 у справі №646/3810/15-к, TOB «Газукраїна-2020» знаходилось поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені цього товариства невстановленими особами оформлювались документи без фактичного здійснення господарських операцій з боку цього контрагента. Таким чином, неможливо встановити яким чином TOB «Газукраїна-2020» могло продавити ЗАТ «РУР Груп С.А.» товар, оскільки незрозуміло хто підписував документи та здійснював транспортування і отримання товару.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавшись пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та письмові пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ЗАТ «РУР Груп С.А.» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 13.10.2015 №626/1-26-50-22-08-24714833, в якому вказано про наступні порушення вимог податкового законодавства з боку ЗАТ «РУР Груп С.А.»:

п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 2 922 764,00 грн.;

п.п. 198.3, 198.6 ст. 198 та п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 2 894 867,00 грн.

На підставі викладеного, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.10.2015

№, яким ЗАТ «РУР Груп С.А.» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3 139 956,00 грн., з яких 2 511 965,00 грн. нараховано за основним платежем та 627 991,00 грн. - за штрафними санкціями;

№, яким ЗАТ «РУР Груп С.А.» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3 653 455,00 грн., з яких 2 922 764,00 грн. нараховано за основним платежем та 730 691,00 грн. - за штрафними санкціями.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Відповідно до п. 198.1, п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У силу п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Приписами п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, до складу валових витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом 2 цього Кодексу.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (надалі - Закон №996) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження включення витрат на оплату виконаних робіт до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за виконані роботи до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 1 Закону №996, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі ст. 9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, ЗАТ «РУР Груп С.А.» в особі директора ОСОБА_2 (зберігач) укладено з ТОВ «Газукраїна-2020» в особі директора ОСОБА_1 договір відповідального зберігання нафтопродуктів від 28.09.2012 №28/09/2012.

Також, між ЗАТ «РУР Груп С.А.» (покупець) та ТОВ «Газукраїна-2020» (постачальник) укладено договори поставки нафтопродуктів від 05.03.2012 №0503/12-ДК та від 24.10.2012 №2410/12ГСМ-И1 про передачу у власність нафтопродуктів.

За результатами дослідження документів поданих до перевірки, контролюючий орган дійшов до висновку про те, що первинні документи, отримані ЗАТ «РУР Груп С.А.» від ТОВ «Газукраїна-2020»», оформлені з порушенням, а саме: підписані особами, що не мають відношення до вищезазначених підприємств та у яких немає права ставити підпис на фінансово-господарських документах, оскільки вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 у справі №646/3810/15-к затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 13.03.2015 між сторонами у особистості процесуального керівника - старшого прокурора другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України та обвинуваченим, внаслідок чого ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України.

У даному вироці зазначено, що ОСОБА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів за винагороду придбав суб`єкт підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності.

Також, зазначено, що з метою реалізації злочинного умислу 22.08.2012 було укладено договір між ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» та ТОВ «Газукраїна-2020» №14/4260/12, згідно з яким в якості передоплати протягом серпня-грудня 2012 року перераховано на рахунок фіктивного підприємства ТОВ «Газукраїна-2020» грошові кошти за нібито поставку нафтопродуктів у розмірі 449 963 820, 00 грн. на підставі наступних платіжних доручень: від 31.08.2012 № 7942, від 31.08.2012 № 7959, від 30.10.2012 № 9969, від 31.10.2012 № 10015, від 31.10.2012 № 10053, від 31.10.2012 № Ю039, від 01.11.2012 № 10070, від 05.11.2012 № 10117, від 27.11.2012 № Ю948, від 27.11.2012 № 10952, від 04.12.2012 № Ц208.

У подальшому грошові кошти НАК «Нафтогаз України» у сумі 449 963 820,00 грн. переведені із рахунку ТОВ «Газукраїна-2020» на рахунки інших підприємств з ознаками фіктивності та привласнені шляхом проведення низки фінансово-господарських операцій. Однак, фактично поставки нафтопродуктів не відбулось, внаслідок чого ПАТ «НАК «Нафтогаз України» було заподіяно велику матеріальну шкоду. Органом досудового розслідування вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, як придбання суб`єкта підприємницької діяльності, що заподіяло велику матеріальну шкоду ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна».

З огляду на викладене вбачається, що предметом розслідування у вказаному кримінальному провадженні були правовідносини ТОВ «Газукраїна-2020» з іншим контрагентом - ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна», якому завдано шкоду внаслідок невиконання зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів та отриманням оплати за них, привласненням отриманих коштів шляхом їх переведення на рахунки підприємств з ознаками фіктивності.

З приводу викладеного, суд звертає увагу, що у силу ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.06.2018 у справі №809/1139/17, від 14.03.2018 у справі №804/691/17, від 20.02.2018 у справі №826/6280/13-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що посилання представника відповідача на вирок Червонозаводського суду м. Харкова від 09.04.2015 у справі №646/3810/15-к не є підтвердження фіктивності правовідносин позивача з ТОВ «Газукраїна 2020», оскільки предметом розслідуванняу вказаному кримінальному провадженні були правовідносини ТО В «Газукраїна-2020» з іншим контрагентом - ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна», - якому завдано шкоду внаслідок невиконання зобов`язань за договорами поставок нафтопродуктів та отриманням оплати за них, привласненням отриманих коштів шляхом їх переведення на рахунки підприємств з ознаками фіктивності.

Також, суд зазначає, що вказаний контрагент виконав свої договірні зобов`язання перед позивачем, як і позивач провів розрахунки за договорами поставки, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Водночас, доказів того, що особа, яка підписала спірні документи від імені названого контрагента, не мала відповідних повноважень, а також того, що про ці обставини було відомо або мало бути відомо позивачу, матеріали справи не містять.

Відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач діяв без належної обачності і йому мало бути відомо про порушення, які можливо допускаються його контрагентом. При цьому, позивач не може нести відповідальність за можливі негативні наслідки господарської діяльності його контрагента.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відтак, висновок контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог закону за наслідком господарських взаємовідносин з ТОВ «Газукраїна-2020» є необґрунтованим.

Крім того, слід зазначити, що контролюючим органом в акті перевірки не спростовується достовірність відомостей, що містяться у первинних документах, наданих до перевірки, а факти дефектності первинної та іншої документації, складної за результатами спірних фінансово-господарських операцій, взагалі не висвітлені перевіряючими в акті перевірки, з урахуванням того, що приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, можливе недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

З огляду на викладене, а також висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №826/1180/16, а саме: мотиви, з яких суд виходив, ухвалюючи про направлення даної справи на новий розгляд до суду першої інстанції, суд вказує про те, що сам по собі вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 у справі №646/3810/15-к не є беззаперечним доказом обізнаності платника податків (позивача) з дефектами у правовому статусі контрагента, а відтак, не свідчить про позбавлення такого добросовісного платника права на формування валових витрат та податкового кредиту у межах спірних правовідносин.

Крім того, суд звертає увагу, що за висновками акта перевірки встановлено заниження податку на додану вартість на суму 2 894 867,00 грн., у той же час, у податковому повідомленні-рішення визначено податкове зобов`язання у сумі 2 511 965,00 грн. за основним платежем, причини чого відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час судового розгляду даної справи не зазначено.

За таких обставин, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та ТОВ «Газукраїна-2020» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а також доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 29.10.2015 № та № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд дійшов до висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.10.2015 № та №.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволення останніх у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення від 25.01.2016 №30567, позивачем під час звернення з даним позовом до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 101 901,17 грн., який підлягає присудженню на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 29.10.2015 № та №.

Присудити здійснені Закритим акціонерним товариством «РУР Груп С.А.» (, адреса: 03105, м. Київ, вул. Червоноармійська, 92) документально підтверджені судові витрати у розмірі 101 901,17 грн. (ста однієї тисячі дев`ятисот однієї грн. 17 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок

Повний текст рішення складено 09.11.2020.