Справа № 240/13142/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року м. Житомир справа № 240/13142/20

категорія 112030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.58-64) та заяви про зменшення позовних вимог (а.с.83) просить:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України Житомирській області щодо неврахування при призначенні, нарахуванні та виплаті її грошового утримання судді у відставці стажу роботи на посаді судді - стаж роботи терміном 25 років 1 місяць 28 днів, відповідно до розрахунку трудового стажу на посаді судді наданого Сьомим апеляційним адміністративним судом;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу роботи на посаді судді, при призначенні, нарахуванні та виплаті, не врахованих відповідачем, 3 роки 11 місяців 24 дні - роботи на посаді судді, всього 25 років 1 місяць 28 днів, визначеного у розрахунку стажу, наданого Сьомим апеляцій адміністративним судом;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Житомирській області щодо визначення при призначенні, нарахуванні та виплаті їй, судді у відставці, розміру відсотків грошового утримання судді у відставці 52% замість 90% від його грошового утримання, за стаж роботи на посаді судді 25 років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визначити їй при призначенні, нарахуванні та виплаті грошового утримання судді у відставці, розмір відсотків грошового утримання судді у відставці - 90% від її грошового утримання, визначеного у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду № 02.08-34/44 від 07.07.2020;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо припинення виплати їй пенсії як особі з інвалідністю пов`язаної з наслідками аварії на ЧАЕС;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити їй виплату пенсії як особі з інвалідністю 3 групи, пов`язаної з наслідками авар на ЧАЕС - з липня 2020 року;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виплати їй грошового утримання судді у відставці не у повному розмірі та не з моменту звернення за призначенням грошового утримання;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити різницю грошового утримання судді у відставці починаючи з 07.07.2020 в розмірі 90% від її грошового утримання, визначеного у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду № 02.08-34/44 від 07.07.2020;

Просить допустити до негайного виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що наказом голови 7ААС №108-к від 06.07.2020 її було виключено із штату суду (копія наказу додається), з підстав прийняттям Вищою радою правосуддя рішення про звільнення позивача з посади судді Сьомого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Вказує, що 14.07.2020, через портал ПФУ в електронному вигляді подала до відповідача заяву про призначення їй, як судді у відставці грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», за результатами розгляду якої прийнято відповідачем розпорядження, яким призначено щомісячне грошове утримання в розмірі 52 % від грошового утримання під час перебування на посаді судді Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Однак, позивач не погоджується з розміром призначеного відповідачем грошового утримання, оскільки відповідачем враховано стаж роботи на посаді судді не у повному обсязі (не враховано половину денної форми навчання у вищому навчальному закладі), що призвело до неправомірно визначеного розміру відсотків при його призначенні.

Разом з тим, на думку позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно винесено рішення про перехід з пенсії по інвалідності на грошове утримання судді у відставці. Вважає, що питання щодо вибору соціального забезпечення може бути поставлене лише у випадку досягнення суддею пенсійного віку.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання у справі на 06.10.2020.

16.10.2020 до суду надійшов відзив на позов Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позов (а.с.86-88), в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю.

Зазначає, що зарахувати половину періоду навчання у вищому навчальному закладі до стажу роботи, що дає право на призначення довічного утримання судді неможливо, оскільки на момент звернення ОСОБА_1 за призначенням довічного утримання судді, ст. 1 Указу Президента України №584/95 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» втратила чинність на підставі Указу Президента №248/2008 від 20.03.2008. Щодо відсоткового розміру призначеного щомісячного утримання судді у відставці посилається на положення п.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Щодо спірного питання стосовно одночасного отримання позивачем пенсії по інвалідності та щомісячного утримання судді у відставці представник відповідача пояснює, що позивачу при призначенні довічного утримання надавалося право вибору отримувати пенсію на умовах, визначених зазначеним Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або за її вибором щомісячне довічне грошове утримання. При цьому, як зазначає представник відповідача, позивачем обрано щомісячне довічне грошове утримання, перерахунок якого Пенсійним фондом проведено відповідно до норм чинних станом на 01.01.2020.

У судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених в уточненій позовній заяві та враховуючи заяву про зменшення позовних вимог.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просив відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Ухвалою суду, прийнятою без виходу до нарадчої кімнати, внесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 06.10.2020, постановлено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, які беруть участь суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 Указом Президента України № 846/98 від 05.08.1998 призначена на посаду судді Олевського районного суду Житомирської області строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України №1205-VІ від 18.09.2003 позивач обрана на посаду судді Олевського районного суду Житомирської області безстроково.

Указом Президента України № 423/2007 від 18.05.2007 призначена на посаду заступника голови Олевського районного суду Житомирської області.

Постановою Верховної Ради України № 3153-VІ від 17.03.2011 ОСОБА_1 обрана на посаду судді Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Указом Президента України № 296/2018 від 28.09.2018 позивач переведена до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Встановлені факти, підтверджуються копією трудової книжки доданою до матеріалів (а.с.18-30) .

05.06.2020 ОСОБА_1 подала до Вищої ради правосуддя заяву про звільнення з посади судді Сьомого апеляційного адміністративного суду у відставку, за результатами розгляду якої Вища рада правосуддя прийняла рішення про звільнення позивача з вказаної посади.

Наказом голови Сьомого апеляційного адміністративного суду № 108-к від 06.07.2020 позивача було з виключено із штату суду з 07.07.2020 (а.с.37).

14.07.2020 ОСОБА_1 , за допомогою порталу Пенсійного фонду України, в електронному вигляді, подала заяву про призначення, як судді у відставці, грошового утримання (а.с.41-43), відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1402-VIII).

Розпорядженням щодо призначення грошового утримання (а.с.39) позивачу призначено грошове утримання судді в розмірі 52 відсотка від її грошового утримання, викладеного у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці (а.с.37), проте з його розміром позивач не погоджується, у зв`язку із чим звернулася до суду за захистом своїх соціальних прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.64 Конституції України ).

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (ст.130 Конституції України).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Статус судді у відставці визначений розділом X Закону № 1402-VIII.

Статтею 142 вказаного Закону передбачено підстави для призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання, а право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, пенсії на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" надається лише у разі досягнення такою особою пенсійного віку.

Як свідчить копія наказу №108-к від 06.07.2020 (а.с.35), яка міститься в матеріалах справи позивача виключено зі штату Сьомого апеляційного адміністративного суду з 07.07.2020 у зв`язку із поданням заяви про відставку та при недосягненні пенсійного віку віці визначеного Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (48 років), що підтверджується копією паспорту (а.с.16).

Щодо позовної вимоги стосовно зарахування до стажу роботи на посаді судді, при призначенні, нарахуванні та виплаті щомісячного грошового утримання не врахованих відповідачем 3 років 11 місяців 24 дні - роботи на посаді судді.

Положеннями ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, абз.4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного вище Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Як свідчать матеріали справи, на момент призначення позивача на посаду судді (05.08.1998) питання визначення стажу, який дає право на відставку, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ) від 15.12.1992 та Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995.

Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону №2862-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 №2862-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995 (у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Системний аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

У свою чергу, спірні правовідносини виникли також з приводу зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Так, зміст архівної довідки Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № О-222/167 від 01.06.2020 (а.с.46), виданої ОСОБА_1 , вказує на те, що позивач наказом №113-С від 05.09.1991 була зарахована студентом 1-го курсу денного факультету №1 (слідчо-прокурорський) Української юридичної академії на денну форму навчання з 01.09.1991. При цьому, відповідно до наказу №58-С від 13.04.1992 ОСОБА_1 переведена на 1 курс заочного факультету у зв`язку із сімейними обставинами з 10.04.1992 та згідно з наказом №15-С від 11.02.1997 відрахована з Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого у зв`язку із закінченням навчання і отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста.

Таким чином, позивач навчалася у вищому навчальному закладі на денній формі навчання у період з 01.09.1991 до 10.04.1992, половина якого (3 місяці 20 днів), на підставі вищевикладених норм підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання. Вказане також підтверджується розрахунком стажу, здійсненим Сьомим апеляційним адміністративним судом (а.с.44).

Крім того, до стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до розрахунку Сьомого апеляційного адміністративного суду (а.с.36) відноситься робота на таких посадах: юриста секретаріату Олевської районної Ради народних депутатів (у період з 01.09.1991 до 10.04.1992), завідуючої юридичним відділом секретаріату Олевської районної державної адміністрації (у період з 05.01.1996 до 26.08.1998), судді Олевського районного суду Житомирської області (у період з 28.08.1998 до 06.05.2011), судді Житомирського апеляційного адміністративного суду (у період з 10.05.2011 до 30.09.2018), судді Сьомого апеляційного адміністративного суду (у період з 01.10.2018 до 07.07.2020).

Таким чином, встановлені обставини підтверджують факт того, що стаж роботи, який дає ОСОБА_1 право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання становить 25 років 1 місяць 28 днів, з яких 21 рік 10 місяців 8 днів - робота на посаді судді; 3 роки - трудової діяльності за юридичною спеціальністю до призначення на посаду судді; 3 місяці 20 днів - половина строку стаціонарного навчання.

Втім, відповідачем безпідставно наведений стаж роботи позивача, здобутий не на посаді судді, при призначенні щомісячного довічного утримання не зараховано, враховано лише стаж роботи на посаді судді - 21 рік 2 місяці 4 дні.

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській щодо визначення стажу роботи на посаді судді позивача є протиправними.

Щодо позовної вимоги стосовно відсоткового розміру призначеного щомісячного грошового утримання, суд вказує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Розмір суддівської винагороди визначається ст.135 Закону №1402-VIII.

Частиною 2 ст.135 вказаного Закону, зокрема, передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з п.2 ч.3 ст.135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного.

Відповідно до пп.4 п.24 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п.23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, п.23 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, який передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст.529; 2015р., №№18-20, ст.132 із наступними змінами) - виключений з 01.01.2020 на підставі пп.16 п.1 розділу I Закону № 193-IX від 16.10.2019.

Тобто, з 01.01.2020 працюючі на відповідній посаді судді отримують однакову суддівську винагороду, незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання.

Також п.25 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачалося, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст.529; 2015р., №№18-20, ст.132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, положення п.25 розділу ХІІ Закону №1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6 с.126 Конституції України).

У свою чергу, відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий пп.3.1 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий пп.2.2 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013).

Системний аналіз вищевикладених норм, дає підстави для висновку, що при призначенні позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці (призначення здійснено в липні 2020 року) відповідач повинен керуватися ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII.

Водночас, під час розгляду даної справи судом встановлено, що стаж роботи, що дає ОСОБА_1 право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання становить 25 років 1 місяць 28 днів, а тому із врахуванням частини третьої статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання позивача повинно становити 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, в тому числі 50% встановлених Законом за 20 років роботи на посаді судді та 10% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років (5 років х 2%).

З огляду на викладене, позовна вимога щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визначити позивачу при призначенні, нарахуванні та виплаті грошового утримання судді у відставці, розмір відсотків грошового утримання судді у відставці - 90% від її грошового утримання, визначеного у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду № 02.08-34/44 від 07.07.2020 (а.с.37) підлягає частковому задоволенню в розмірі 60 відсотків.

Щодо позовної вимоги, стосовно визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо припинення виплати позивачу пенсії як особі з інвалідністю пов`язаної з наслідками аварії на ЧАЕС та зобов`язання поновити позивачу виплату такої пенсії як особі з інвалідністю 3 групи суд зазначає таке.

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому законом «Про Вищу раду правосуддя» № 1798-VIII від 21.12. 2016.

Грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення, про що зазначено Конституційним судом України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.5 ст.142 Закону 1402-VIII).

Згідно з частиною першою статті 142 Закону №1402-VІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг пенсійного віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Втім, частиною 2 статті 142 Закону №1402-VІ при досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Таким чином, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором особи на умовах, визначених Законом №1058-IV настає лише при досягненні суддею віку, встановленого частиною 1 статті 142 Закону №1402-VІ.

Аналізуючи викладене, суд вважає за необхідне звернути увагу, що довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства. Призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон №1402-VІ.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі №635/4299/17.

Як вказує представник відповідача у відзиві, ОСОБА_1 надавалося право вибору отримувати пенсію на умовах, визначених зазначеним Законом №1058-IV (пенсію по інвалідності, яку отримувала позивач у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності з 21.03.2008) або за її вибором щомісячне довічне грошове утримання, при цьому позивач обрала щомісячне довічне грошове утримання.

Проте, суд не погоджується із позицією відповідача та вважає за необхідне вказати на те, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором особи на умовах, визначених Законом №1058-IV настане лише при досягненні ОСОБА_1 віку, встановленого частиною 1 статті 142 Закону №1402-VІ. На час призначення щомісячного довічного утримання позивачу було повних 48 років.

З огляду на викладене, слід відмітити, що не може бути підставою для припинення пенсії по інвалідності, призначення щомісячного грошового утримання, так як призначення такого грошового утримання судді не являє собою перехід з одного виду пенсії на інший, у разі недосягнення особою пенсійного віку встановленого Законом №1058-IV.

Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо допуску рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.

За змістом статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

Отже, негайному виконанню підлягають рішення у майнових спорах про присудження виплати (стягнення) вже нарахованих платежів (допомог, пенсій, заробітної плати тощо).

Разом з тим, у даній справі розглядаються вимоги про зобов`язання відповідача зробити перерахунок грошового утримання судді у відставці, тобто рішення суду буде мати зобов`язальний характер - відповідно воно не підлягає негайному виконанню.

Враховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. РНОКПП/) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо неврахування при призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового утримання судді у відставці стажу роботи на посаді судді - стаж роботи терміном 25 років 1 місяць 28 днів, відповідно до розрахунку трудового стажу на посаді судді наданого Сьомим апеляційним адміністративним судом.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 , при призначенні, нарахуванні та виплаті, не врахованих відповідачем, 3 років 11 місяців 24 днів - роботи на посаді судді, всього 25 років 1 місяць 28 днів, визначеного у розрахунку стажу, наданого Сьомим апеляцій адміністративним судом.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо визначення при призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 судді у відставці розміру відсотків грошового утримання, за стаж роботи на посаді судді терміном 25 років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визначити ОСОБА_1 при призначенні, нарахуванні та виплаті грошового утримання судді у відставці, розмір відсотків грошового утримання судді у відставці - 60% від грошового утримання ОСОБА_1 , визначеного у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду № 02.08-34/44 від 07.07.2020 та виплатити недоплачену суму.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії як особі з інвалідністю пов`язаної з наслідками аварії на ЧАЕС.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії як особі з інвалідністю 3 групи, пов`язаної з наслідками аварії на ЧАЕС - з липня 2020 року та здійснити виплату недоотриманої суми.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст рішення складено: 06.11.2020.