Справа № 460/886/20
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/886/20 пров. № А/857/9309/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Запотічного І.І., Матковської З.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року, ухвалене суддею Зозуля Д.П. у м. Рівне у порядку письмового провадження, у справі № 460/886/20 за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2020 року позивач Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернувся до суду із позовом до відповідача Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.07.2019 № , від 10.07.2019 №.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, якими до платника податків застосовані штрафні санкції, передбачені ст. 127 ПК України, та нараховано пеню слугували висновки акту, складеного за результатами перевірки, про порушення строків сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Однак, за наведених виявлених порушень, на думку позивача, протягом податкового року податковий агент, виявивши несплату податку на доходи фізичних осіб повністю, він має право виправити таку помилку і перерахувати весь податок без застосування штрафу за ст.127 ПК України.

Також зазначає, що у акті не відображено порушень щодо сплати податку на доходи фізичних осіб та військовий збір персоніфіковано, тобто про їх утримання та сплату з конкретного доходу конкретної людини за певний визначений період та на певну визначену дату.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України допущено заміну відповідача правонаступником Головним управлінням ДПС у Рівненській області.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 10.07.2019 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податків і зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 600014,30 грн, у т.ч.: застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 582660,23 грн та нарахування пені у розмірі 17354,07 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 10.07.2019 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податків і зборів, у тому числі з військового збору, пені в сумі 45558,01 грн, у т.ч.: застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 44204,36 грн та нарахування пені у розмірі 1353,65 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову в цій частині відмовити.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п.75.1ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДФС у Рівненській області було проведено планову виїзну документальну перевірку філії Рівненська дорожно експлуатаційна дільниця дочірнього підприємства Рівненський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 31.03.2019.

В ході перевірки контролюючим органом виявлено порушення Дочірнім підприємстваом "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України":

1. пп.14.1.180, пп.14.1.156, пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 та пп. а п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме встановлено:

- несплату (неперерахування) до бюджету податковим агентом - Філією Рівненська ДЕД ДП Рівненський облавтодор сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб після настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, у випадках коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб та у випадках, коли дохід виплачувався одночасно зі сплатою податку на доходи фізичних осіб;

- неподання податковим агентом Філією Рівненська ДЕД ДП Рівненський облавтодор платіжних доручень для перерахування належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку до бюджету передбаченими пунктом 168.1 статті 168 Податкового кодексу України у періоді з 01.07.2016 по 31.03.2019 на загальну суму 1650155,56 грн;

2. пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.14.1.156, п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 та пп.а п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в саме встановлено:

- несплату (неперерахування) до бюджету податковим агентом Філією Рівненська ДЕД ДП Рівненський облавтодор сум належного до сплати військового збору, утриманого із заробітної плати після настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, у випадках коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті військового збору та у випадках, коли дохід виплачувався одночасно зі сплатою військового збору;

- неподання податковим агентом Філією Рівненська ДЕД ДП Рівненський облавтодор платіжних доручень для перерахування належного до сплати військового збору за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 Податкового кодексу України у періоді з 01.07.2016 по 31.03.2019 на загальну суму 127806,29 грн.

Наведені порушення зафіксовані у складеному за результатами перевірки акті №1211/17-00-14-01/26206466 від 14.06.2019 (т.1 а.с.93-106).

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

-№ від 10.07.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 702431,14 грн, у т.ч.: застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 685077,07 грн та нараховано пеню у розмірі 17354,07 грн;

-№ від 10.07.2019 у, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, у тому числі з військового збору, пені в сумі 53488,52 грн, у т.ч.: застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 52134,87 грн та нараховано пені у розмірі 1353,65 грн.

За наслідком оскарження цих повідомлень-рішень в адміністративному порядку, рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 19.09.2019 № 2364/6/99-00-08-05-04, оскаржувані податкові-повідомлення рішення залишено без змін, в задоволенні скарги платника податків відмовлено.

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 10.07.2019 № , від 10.07.2019 №000173130 протиправними, звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Згідно з ч.1 ст.242 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційним судом підлягає з`ясуванню правомірність висновків суду першої інстанції в частині задоволенних позовних вимог Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

За визначенням, вказаним у підпункті 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст.36 ПК України податковим обов`язком платника податку визнається його обов`язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Такий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 31.1 ст.31 ПК України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Так, відповідно до пункту 54.2 статті 54 Податкового кодексу України грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Згідно з абзацом 2 пункту 57.1 статті 57 Кодексу податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Кодексу передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV вказаного Кодексу.

Податок до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та р. IV вказаного Кодексу (пп.168.1.2 п.168.1 ст. 168 ПК України).

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (пп.168.1.5 п.168.1 ст. 168 ПК України).

Відповідно до пп.168.1.2 п.168.1 ст. 168 ПК України для цілей Розділу IV. «Податок на доходи фізичних осіб» та п.54.2 ст. 54 цього Кодексу під терміном граничний термін сплати до бюджету податку розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Згідно з пп. 1.4 та пп.1.5, пп.1.6 п. 16-1 підрозділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи збройних сил України встановлюється військовий збір.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу.

Відповідальним за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені ст.176 Податкового кодексу України.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та у спосіб, визначені ст.176 Податкового кодексу.

Виходячи із системного аналізу норм статей 54, 57 та 168 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору вважається узгодженим після подачі платником податків податкового розрахунку форми 1-ДФ, що прирівняний до податкової декларації.

Тобто, контролюючий орган вправі визначати у податковому повідомленні-рішенні суму основного грошового зобов`язання з ПДФО та військового збору лише у випадку, коли податковий агент порушив правила нарахування та декларування податку, збору (тобто, не нарахував або занизив у податковому розрахунку суми ПДФО, військового збору).

Відтак, за правилом «від зворотного» у випадку повного та достовірного нарахування та декларування податковим агентом сум ПДФО, військового збору у податковому розрахунку контролюючий орган не вправі самостійно визначати такому платнику суму основного зобов`язання з ПДФО та військового збору шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень.

Подібне правозастосування наведене Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2018 року (справа №813/5787/15), від 21 серпня 2018 року (справа №817/481/17).

Визначальним для вирішення справи є дослідження та встановлення чи було позивачем здійснено нарахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору, а також дат перерахування до бюджету нарахованого та утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що має встановлюватись виключно на підставі первинних документів.

Пунктом 126.1 ст. 126 ПК України передбачено, що якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Положення ст.126 ПК України застосовуються у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Підпунктом 127.1 ст. 127 Кодексу встановлено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Отже, пунктом 127.1 статті 127 Кодексу передбачено санкції за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Таким чином, для застосування пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України потрібно, що б нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу. Тобто склад порушення пов`язується з фактом виплати доходу без утримання нього податку та збору.

У разі якщо виплата доходу, а відповідно, і перерахування податку здійснені з порушенням строку, визначеного підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Кодексу, фактично має місце порушення, передбачене статтею 126 Кодексу, відповідно, і штрафні санкції мають бути застосовані у встановленому нею розмірі.

Згідно правових висновків, викладених в постанові від 21.01.2020 судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по справі №820/11382/15, кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до ст. 127 ПК України в даному спорі є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету. Статтею 127 ПК встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу. Відтак, підставою для накладення штрафу згідно з ст. 127 ПК України є несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч.2 ст. 77 КАС України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивачем як податковим агентом, було виплачено дохід одночасно зі сплатою податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) та військового збору.

Так, 14.09.2016 позивач виплатив дохід на рівні 819,81 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 203 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 202 від 14.09.2016 в сумі 179,95 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 5574 від 01.09.2016 року в сумі 632,00 грн.

20.10.2016 позивач виплатив дохід на рівні 3208,71 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 205 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 206 від 20.10.2016 в сумі 704,35 грн.

11.11.2016 позивач виплатив дохід на рівні 115279,00 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 5854 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 5853 від 11.11.2016 в сумі 20751,00 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 5848 від 11.11.2016 в сумі 2025,00 грн.

15.11.2016 позивач виплатив дохід на рівні 2039,06 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 208, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 207 від 15.11.2016 в сумі 473,32 грн.

15.12.2016 позивач виплатив дохід на рівні 4751,75 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 209 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 210 від 15.12.2016 в сумі 1043,07 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 5948 від 15.12.2016 в сумі 1833,65 грн.

23.12.2016 позивач виплатив дохід на рівні 133521,22 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 5979 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 5990 (номер не видно) від 23.12.2016 в сумі 31621 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 5977 від 23.12.2016 в сумі 2641,00 грн.

27.12.2016 позивач виплатив дохід на рівні 133005,87 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 6000 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням №6002 від 27.12.2016 року в сумі 39711,65 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення №6001 від 27.12.2016 сумі 2229,13 грн.

04.01.2017 позивач виплатив дохід на рівні 150000,00 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 6048 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 6039 номер погано видно від 04.01.2017 в сумі 27800,00 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 6040 від 04.01.2017 в сумі 2300,00 грн.

13.01.2017 позивач виплатив дохід на рівні 4526,74 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 213 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 212 від 13.01.2017 в сумі 993,66 грн.

10.02.2017 позивач виплатив дохід на рівні 205760,24 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 6149 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 6142 від 10.02.2017 в сумі 79350,41 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 6141 від 10.02.2017 року в сумі 6817,93 грн.

14.02.2017 року позивач виплатив дохід на рівні 190217,20 грн., що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 6158 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 6159 від 14.02.2017 року в сумі 34885,93 грн та 14.02.2017 року позивач виплатив дохід на рівні 1052,40 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням №215 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 214 від 14.02.2017 в сумі 231,00 грн.

13.03.2017 позивач виплатив дохід на рівні 285544,49 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями: № 6273 та № 217 та платіжними відомостями, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжними дорученнями: №216 від 13.03.2017 в сумі 576,38 грн та № 6270 від 13.03.2017 в сумі 48240,00 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 6272 від 13.03.2017 в сумі 4050,00 грн.

17.03.2017 позивач виплатив дохід на рівні 132916,39 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 6301 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 218 від 17.03.2017 на суму 84,24 грн та № 6294 від 17.03.2017 в сумі 63600,00 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 6295 від 17.03.2017 в сумі 3772,87 грн.

04.04.2017 позивач виплатив дохід на рівні 5281,18 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 1 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 2 від 04.04.2017 в сумі 1159,29 грн.

06.04.2017 позивач виплатив дохід на рівні 346970,01 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 40 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 33 від 06.04.2017 в сумі 85011,84 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення №32 від 06.04.2017 в сумі 7205,72 грн.

18.04.2017 позивач виплатив дохід на рівні 188369,86 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 70 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 65 від 18.04.2017 в сумі 43323,48 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення №67 від 18.04.2017 в сумі 3610,29 грн.

15.05.2017 позивач виплатив дохід на рівні 138435,00 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 1/28 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 1/23 від 15.05.2017 в сумі 26000,00 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 1/24 від 15.05.2017 в сумі 2200,00 грн.

18.05.2017 позивач виплатив дохід на рівні 631,07 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 5 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 4 від 18.05.2017 в сумі 138,53 грн.

30.05.2017 позивач виплатив дохід на рівні 99509,42 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 1/75 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 1/74 від 30.05.2017 в сумі 18500,00 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 1/73 від 30.05.2017 в сумі 2581,27 грн.

09.06.2017 позивач виплатив дохід на рівні 383214,50 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями: № 1/117 та № 1/118 та платіжними відомостями, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжних доручень: № 1/115 від 09.06.2017 в сумі 42980,00 грн та № 1/120 від 09.06.2017 в сумі 67084,92 грн, військовий збір сплачений згідно платіжних доручень: № 1/114 від 09.06.2017 в сумі 3590,00 грн та №1/119 від 09.06.2017 в сумі 4145,26 грн.

14.06.2017 позивач виплатив дохід на рівні 4169,33 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 7 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 6 від 14.06.2017 в сумі 915,22 грн.

14.07.2017 позивач виплатив дохід на рівні 7063,00 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 10 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 9 від 14.07.2017 в сумі 1550,42 грн.

14.08.2017 позивач виплатив дохід на рівні 1641,51 грн., ПДФО сплачено в той самий день в сумі 360,33 грн., що підтверджується відповідною випискою банку.

08.09.2017 позивач виплатив дохід на рівні 112974,64 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 276 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 273 від 08.09.2017 в сумі 20836,00 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 275 від 08.09.2017 в сумі 1995,00 грн.

Також, ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 308 від 15.09.2017 в сумі 62592,00 грн. Військовий збір сплачено згідно з платіжним дорученням № 307 від 15.09.2017 в сумі 5101,36 грн.

Крім того, ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 421 від 19.10.2017 в сумі 93724,93 грн. Військовий збір сплачено згідно з платіжним дорученням № 420 від 19.10.2017 в сумі 7980,16 грн.

16.11.2017 позивач виплатив дохід на рівні 4089,97 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 22 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 21 від 16.11.2017 в сумі 897,79 грн.

13.12.2017 позивач виплатив дохід на рівні 5431,97 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 24 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 23 від 13.12.2017 в сумі 1192,38 грн.

28.12.2017 позивач виплатив дохід на рівні 899059,33 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 652 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 645 від 28.12.2017 року в сумі 207198,39 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 644 від 28.12.2017 в сумі 17502,99 грн.

18.01.2018 позивач виплатив дохід на рівні 1711,24 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 26 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 25 від 18.01.2018 в сумі 375,64 грн.

22.01.2018 позивач виплатив дохід на рівні 257770,00 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 706 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 699 від 22.01.2018 в сумі 46620,00 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 701 від 22.01.2018 в сумі 3885,00 грн.

13.02.2018 позивач виплатив дохід на рівні 430838,68 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №773 та № 768 та платіжними відомостями, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжними дорученнями: №767 від 13.02.2018 в сумі 71617,52 грн та № 774 від 13.02.2018 в сумі 27720,00 грн., військовий збір сплачений згідно платіжних доручень: № 766 від 13.02.2018 в сумі 6023,05 грн та № 775 від 13.02.2018 в сумі 2310,00 грн.

27.02.2018 позивач виплатив дохід на рівні 1386,51 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 28 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 27 від 27.02.2018 в сумі 304,36 грн.

27.03.2018 позивач виплатив дохід на рівні 989,82 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 30 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 29 від 27.03.2018 в сумі 217,28 грн.

29.03.2018 позивач виплатив дохід на рівні 213650,62 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 26 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 24 від 29.03.2018 в сумі 108985,76 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 22 від 29.03.2018 в сумі 9277,79 грн.

24.04.2018 позивач виплатив дохід на рівні 412086,91 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 34 та № 98 та платіжними відомостями, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжними дорученнями: № 33 від 24.02.2018 в сумі 2728,81 грн та № 95 від 24.02.2018 в сумі 90674,51 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 94 від 24.04.2018 в сумі 7748,00 грн.

05.05.2018 позивач виплатив дохід на рівні 181000,00 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 163 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 161 від 05.05.2018 в сумі 32990,00 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення №162 від 05.05.2018 в сумі 2750,00 грн.

16.05.2018 позивач виплатив дохід на рівні 5306,14 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 36 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 35 від 16.05.2018 в сумі 1164,76 грн.

17.07.2018 позивач виплатив дохід на рівні 5808,21 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 44 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 43 від 17.07.2018 в сумі 1274,97 грн.

08.08.2018 позивач виплатив дохід на рівні 204622,60 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 166 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 163 від 08.08.2018 року в сумі 69576,37 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 162 від 08.08.2018 в сумі 5293,77 грн.

30.08.2018 позивач виплатив дохід на рівні 8971,37 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням №48 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 47 від 30.08.2018 в сумі 1969,32 грн.

26.09.2018 позивач виплатив дохід на рівні 108400,00 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням №308 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 307 від 26.09.2018 в сумі 19520,00 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 306 від 26.09.2018 в сумі 1630,00 грн.

05.10.2018 позивач виплатив дохід на рівні 5703,76 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням №51 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 50 від 05.10.2018 в сумі 1252,04 грн.

24.10.2018 позивач виплатив дохід на рівні 6698,31 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 53 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 52 від 24.10.2018 в сумі 1470,36 грн.

22.11.2018 позивач виплатив дохід на рівні 13033,15 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 55 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 54 від 22.11.2018 в сумі 2860,92 грн.

12.12.2018 позивач виплатив дохід на рівні 1269,56 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 57 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 56 від 12.12.2018 в сумі 278,69 грн.

26.12.2018 позивач виплатив дохід на рівні 448262,42 грн, що підтверджується відповідними платіжним дорученням № 199 та платіжною відомістю, щодо виплат працівникам. ПДФО сплачено згідно з платіжним дорученням № 195 від 26.12.2018 в сумі 124988,32 грн, військовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 196 від 26.12.2018 в сумі 9310,26 грн.

Встановлені судом фактичні обставини справи дають підстави для висновку, що контролюючим органом під час документальної перевірки не було встановлено об`єктивних даних щодо суми заробітної плати, періоду її нарахування та дати фактичної виплати коштів працівникам позивача, а також і суми та дати фактичного перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб впродовж періоду, охопленого документальною перевіркою. Акт перевірки та додаток до нього містять покликання виключно на рахунок бухгалтерського обліку 641 без дослідження жодного платіжного документа платника податків. Застережень про не підтвердження даних бухгалтерського обліку первинними документами акт перевірки також не містить. При цьому, судом встановлено невідповідність фактичних обставин, відображених в матеріалах документальної перевірки, відомостям, підтвердженим платіжними документами, проведеними банком, про виплату заробітної плати та перерахування податку до бюджету.

Крім того, за правилами, встановленими пунктом 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відтак, з огляду на наведене, акт перевірки контролюючого органу, в якому встановлено порушення платником податку вимог статті 127 ПК України, має містити чіткі факти щодо строків виплати доходу, строків сплати податку на доходи фізичних осіб у відповідних податкових періодах, та, як наслідок, факти, які ґрунтуються на належних доказах повинні бути наведені та перелічені, у т.ч. із зазначенням дати, номеру та виду письмового доказу (платіжні доручення, відомості нарахування та виплати заробітної плати, видаткові ордери тощо), щодо несплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до або під час виплати доходу.

Однак, вказаної інформації акт перевірки не містить, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведення контролюючим органом складу податкового правопорушення, передбаченого статтею 127 ПК України, та безпідставне застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Щодо покликань позивача на неналежне оформлення акту перевірки в частині відсутності персоніфікованого опису фактів несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за кожною особою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 2 п. 4 Розділу III Порядку 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

1) викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

2) зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Водночас відповідно до пп. 3 п. 4 розділу ІІІ Порядку №727 виявлені факти однотипних порушень та порушень, які повторюються, групуються у відомості або таблиці, що додаються до Акта документальної перевірки.

Частиною 5 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підприємство самостійно обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаєсовпов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Слід зазначити, що під час перевірки достовірності та повноти визначення позивачем сум нарахованого (сплачених) на користь фізичних осіб доходу і утриманого з нього податку і збору контролюючим органом порушень не встановлено. Філії не донараховано суми основного платежу по податку на доходів фізичних осіб та військовому збору, що передбачає персоніфікацію осіб. Така персоніфікація осіб здійснюється лише у разі встановлення перевіркою порушень в частині правильності нарахування та утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору при виплаті доходів платникам податку.

Так, Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень від 24 жовтня 2013 року № 657-VII було доповнено абзацом восьмим п.127.1 ст.127 ПК України, а саме: Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу. При цьому, ця норма поширюється на всі підпункти пункту 169.4 ст.169 ПК України.

Підпунктом 169.4.3, який є складовою частиною п.169.4 ст.169 ПК України, визначено що роботодавець та/або податковий агент має право здійснювати перерахунок сум нарахованих доходів, утриманого податку за будь-який період та у будь-яких випадках для визначення правильності оподаткування, незалежно від того, чи має платник податку право на застосування податкової соціальної пільги.

Таким чином, у випадках, коли податковий агент виявив, що не сплатив податок на доходи фізичних осіб повністю, він має право виправити таку помилку, і перерахувати весь податок без штрафу, за ст.127 ПК України.

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 21 серпня 2018 року у справі №817/3847/14, приписи пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України не утримують в собі посилань на застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податку, натомість йдеться по несплату податку, як факт несплати податку у обсягах, встановлених податковим законодавством України.

Також при прийнятті рішення судом першої інстанції враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08.10.2019 (справа №820/5099/18) та від 05.03.2020 (справа №817/480/17), згідно з якими якщо на момент виявлення порушення контролюючим органом, незалежно від періоду, який охоплено перевіркою, самостійно визначена сума податку за вказаний період сплачена в повному обсязі, то такі обставини фактично свідчать не про несплату податку, а про його несвоєчасну сплату, відповідальність за що передбачена положеннями статті 126 ПК України.

Верховний Суд зазначив, що у випадках, коли ПДФО (і, як похідний від нього військовий збір) були сплачені до бюджету, хоча і з запізненням, то до податкового агента потрібно застосовувати штрафну санкцію за ст.126 ПК України, а не за ст.127 ПК України.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було виплачено дохід без одночасного утримання або не перерахування з виплат ПДФО та/або військового збору до бюджету на момент перевірки.

При цьому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів контролюючого органу, наведених в обгрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що за позивачем обліковуєтся податковий борг, більший за суму виплаченого доходу, оскільки жодних доказів наведеного на розгляд суду не надано. Крім того, судом першої інстанції правомірно враховано правову позицію Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.05.2019 року у справі №806/2699/16, відповідно до якої у випадку, коли податок було перераховано до бюджету із одночасною виплатою доходу, а податковий орган, в силу приписів п.87.9 ст. 87 ПК України розподілив такий податок у борг минулих періодів, то штрафна санкція за ст.127 ПК України не застосовується, оскільки податковий агент фактично вчинив дію, що передбачена законодавством, а перерозподіл податку в рахунок боргу минулих періодів виник без його вини.

Колегія суддів наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає, насамперед, у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. При цьому суд може вживати заходи щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта статті 9 КАС України).

Так ухвалою Рівнеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у даній справі судом було запропоновано учасникам справи надати суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, якими обґрунтовуються їхні вимоги та заперечення, в порядку ст.79 КАС України.

Водночас, відповідачем були надані лише докази до відзиву на позовну заяву, при цьому, жодних клопотань щодо продовження строків для надання додаткових доказів, або про витребовування додаткових доказів від відповідача не надходило.

В той же час, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Слід зазначити, що абзацом третім п.50.1 ст.50 ПК України передбачено, що платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті подати податкову декларацію і сплатити штраф на рівні 3% або 5%.

Відтак системний аналіз норм ст.50, ст.127, п.169.4 ст.169 ПК України дає підстави для висновку, що законодавство дозволяє податковому агенту в межах податкового року заплатити повністю своєчасно несплачений (при виплаті доходу) податок на доходи фізичних осіб без застосування штрафу за ст.127 ПК України, натомість контролюючий орган за наявності таких умов повинен застосувати штрафну санкцію за ст.126 ПК України.

Тобто, накладання підвищеної штрафної санкції на податкового агента, який перерахував повністю суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, у тому самому розмірі, що й на особу яка взагалі не перерахувала податки до бюджету, і в той же час надання можливості платникам інших податків (податку на прибуток, податку на додану вартість) сплачувати податки із запізненням, лише зі сплатою штрафу на рівні 3%-5% є прямими ознаками дискримінації.

А тому рішення контролюючого органу в частині застосування до позивача штрафної санкції за ст.127 ПК України не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ч.2 ст.2 КАС України,

Щодо надання оцінки правомірності нарахування позивачеві оскаржуваними рішеннями пені колегія суддів виходить з наступного.

З оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слідує, що контролюючим органом пеня нарахована відповідно до пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України.

Разом з тим, у періоді нарахування позивачу пені (з 30.08.2016 по 27.03.2019) вказана норма податкового закону зазнавала змін у частині обрахування початку відліку пропущеного строку сплати грошового зобов`язання, що має наслідком нарахування пені.

Так, станом на 31.07.2016 згідно з пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

(Підпункт "а" підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 в редакції Закону № 655-VIII від 17.07.2015)

б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні згідно із цим Кодексом.

Згідно з пунктом 129.1 статті 129 ПК України в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016, нарахування пені розпочинається:

-при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (підпункт 129.1.1);

-при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (підпункт 129.1.2);

-при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (підпункт 129.1.3).

Згідно з пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України, із змінами, внесеними згідно із Законом № 2628-VIII від 23.11.2018, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Тобто, протягом періоду, охопленого перевіркою, положеннями статті 129 ПК України (безвідносно до зміни редакції відповідних підпунктів) було встановлено, що при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків нарахування пені розпочинається після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Як стверджено матеріалами справи, у періоді, що перевірявся, позивач самостійно визначив суму доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, в податкових розрахунках Форми 1ДФ.

Таким чином, підстави для нарахування позивачу пені у контролюючого органу виникли лише після спливу 90 календарних днів наступних за останнім днем граничного строку сплати податку.

Однак, згідно доводів відповідача початок строку нарахування пені на підставі пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України контролюючий орган пов`язав з першим робочим днем, наступним за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Тобто, надавши оцінку здійсненому контролюючим органом алгоритму щодо нарахування пені, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, судом встановлено невідповідність розрахунку пені приписам пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України.

Слід зауважити, що з розрахунку пені до податкових повідомлень-рішень не встановленого жодного випадку сплати податковим агентом податку після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податку, отже підстави для нарахування пені відповідно до пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України об`єктивно були відсутніми.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо допущення контролюючим органом методологічних та арифметичних помилок при нарахуванні пені оскаржуваними податковими повідомленням-рішеннями, що зумовлені невірним встановленням контролюючим органом дати та суми сплати податковим агентом податку до бюджету, помилковим визначенням періодів порушення граничного строку сплати податкового зобов`язання та застосуванням порядку нарахування пені, який не узгоджується з правилами, визначеними пп. 129.1.1, пп.129.1.3 п.129.1 ст. 129 ПК України

Таким чином, невідповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вимогам чинного податкового законодавства вказує на їх протиправність в частині збільшення грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями відповідно до ст. 127 ПК України та нарахування пені.

З огляду на наведене податкове повідомлення-рішення № від 10.07.2019 в частині збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податків і зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 600014,30 грн, у т.ч.: застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 582660,23 грн та нарахування пені у розмірі 17354,07 грн.; № від 10.07.2019 року в частині збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податків і зборів,у тому числі з військового збору, пені в сумі 45558,01 грн, у т.ч.: застосовання штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 44204,36 грн та нарахування пені у розмірі 1353,65 грн є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржено, а тому відповідно до ч.1 ст. 308 КАС україни апеляційному перегляду в цій частині не підлягає. Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі № 460/886/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
Постанова складена в повному обсязі 05.11.2020.