Справа № 420/5899/19
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5899/19
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурії О.В.,
судді Вербицької Н.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання перерахувати та сплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить суд:

- визнати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №554106 від 28.03.2019 року про відмову у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді Одеського апеляційного адміністративного суду у відставці в залежності від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року - протиправним;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області перерахувати та сплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду №63 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04.12.2018 року, виходячи з розміру 110573,10 грн., який складається з посадового окладу в сумі 61429,50 грн. та доплати за вислугу років в сумі 49143,60 грн., з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області перерахувати та сплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду №64 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019 року, виходячи з розміру 123938,10 грн., який складається з посадового окладу в сумі 68854,50 грн. та доплати за вислугу років в сумі 55083,60 грн., з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Одеського апеляційного суду №№63, 64 від 15 березня 2019 року, право на перерахунок якої позивач набув з моменту ухвалення рішення Конституційним судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №554106 від 28.03.2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та сплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду №63 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04.12.2018 року без урахування матеріальної допомоги на оздоровлення та з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та сплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду №64 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019 року без урахування матеріальної допомоги на оздоровлення та з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Вищої ради юстиції №3070/0/15-16 від 08.12.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Одеської області у відставку» позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.78).

ОСОБА_1 є суддею Апеляційного суду Одеської області у відставці, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.23).

Позивачу з 13.12.2016 року призначено довічне грошове утримання у розмірі 90% від заробітку (а.с.73).

13.03.2019 року позивач звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі довідок №64,65 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.102).

Рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі за вх.554/06 від 28.03.2019 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви від 19.03.2019 року №1244 щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Одеського апеляційного суду №63,64 від 15.03.2019 року (а.с.62), з посиланням на те, що позивач не пройшов кваліфікаційне оцінювання та не відпрацював три роки суддею на відповідній посаді, як це передбачено п.22 і п.25 розділу XІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIІІ від 02.06.2016 року (надалі - Закон №1402-VIII).

Отже, спірним питання, яке підлягає вирішенню в рамках даної адміністративної справи є те, чи має позивач на час звернення до відповідача із завою про перерахунок довічного грошового утримання право отримувати таке утримання у розмірі, який визначається відповідно до положень Закону №1402-VІII.

Спірні правовідносини нормативно врегульовані наступним чином.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VІ), положення якого узгоджуються з вимогами міжнародних правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

Так, відповідно до положень Європейської хартії про Закон «Про статус суддів» від 1998 року рівень винагороди за виконання суддями професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість. Також у Рекомендаціях Комітету міністрів Ради Європи від 13.10.1994 року №(94)12 та від 17.11.2010 року №(2010)12 передбачено, що кожна держава має забезпечити узгодженість між статусом, винагородою суддів і гідністю їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе; суддівська винагорода має бути достатньою, щоб захистити суддів від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року №10-рп/2013).

Відповідно до ч.3 ст.129 Закону №2453-VІ, в редакції від 07.07.2010 року, посадовий оклад судді місцевого суду був встановлений у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч.3 ст.129 Закону №2453-VІ, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 19.12.2013 року №716-VII, який набрав чинності з 01 січня 2014 року, посадовий оклад визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Верховна Рада України 12.02.2015 року прийняла Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII, в якому, в частині третій статті 133 Закону №2453 - VІ встановила, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Конституційним Судом України 04.12.2018 року прийнято рішення №11-р/2018, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.3 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII.

Зазначено, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

У цьому рішенні Конституційний Суд України відзначив про обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а, отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

До того ж, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в спірних правовідносинах є підстави для застосування положень рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Так, у цьому рішенні наголошено, що право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Досліджуючи правовідносини у цій справі, колегія суддів встановила, що обов`язок держави виплачувати судді у відставці довічне грошове утримання встановлений нормами Закону №2453-VІ. Відсутній інший законодавчий акт, яким були внесені зміни в цій спеціальний закон. З наведеного випливає висновок, що невиконання обов`язку з боку Держави проводити відповідні виплати, які законодавчо встановлені, становить порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а саме: позбавлення майна на умовах, що не встановлені Законом.

Повертаючись до висновків рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018, слід зробити висновок, що розмір посадового окладу судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання має визначатись відповідно до положень Закону №2453-VІ у первинній редакції та становити 15 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII (надалі - Закон №1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017 року встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

З аналізу положень Закону №1774-VIII слідує, що вказаний нормативно-правовий акт передбачав внесення змін до великої кількості законодавчих актів України (зокрема, Кодексу законів про працю України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про державну службу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про прокуратуру», «Про судову експертизу», «Про оплату праці» тощо), а отже, не може вважатися спеціальним законом з питань судоустрою та статусу суддів, а є загальним законодавчим актом.

Окрім цього, пунктом 53 Закону №1774-VIII не передбачено внесення змін до Закону №2453-VI щодо необхідності застосування розрахункової величини у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення посадового окладу судді. Тобто, цим Законом не внесено відповідних змін до Закону №2453-VI.

Судова колегія вважає, що положення Закону №2453-VI, що передбачають механізм визначення посадового окладу судді в залежності від розміру мінімальної зарплати, необхідно розглядати як спеціальний нормативно-правовий акт.

Отже, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону №2453, а положення Закону №1774-VIII слід вважати загальними нормами.

Відповідно до Законів України «Про державний бюджет України на 2018 рік» та «Про державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2018 року становить 3723,00 грн., а з 01.01.2019р. 4173,00 грн..

Судова колегія зазначає, у зв`язку зі зміною розміру посадового окладу судді апеляційного суду, з 04.12.2018 року, 01.01.2019 року є підстави для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Одеського апеляційного суду №63,64 від 15.03.2019 року є протиправною.

Щодо врахування матеріальної допомоги на оздоровлення при обрахунку суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці судова колегія зазначає.

Частинами 1, 2 ст.135 Закону України №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з нормами ст.136 Закону №1402-VIII та ст.134 Закону №2453-VI суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

- вислугу років;

- перебування на адміністративній посаді в суді;

- науковий ступінь;

- роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

За такого правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.