Справа № 640/4506/20
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Київ № 640/4506/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А., секретар судового засідання Барміна Г.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за участю:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник відповідача - Горелик Р.М.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про:

- визнання протиправним та скасування наказу виконувача обов`язків прокурора міста Києва від 24.01.2020 №161к про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади;

- поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді прокурора в Київській місцевій прокуратурі №3 міста Києва або на посаді, яка відповідає тій посаді з якої звільнено позивача в прокуратурі міста Києва з 29.01.2020;

- стягнення з прокуратури міста Києва на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 29.01.2020 по дату винесення судового рішення;

- допущення негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на займаній посаді в Київській місцевій прокуратурі №3 міста Києва та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Ухвалами суду: від 04.03.2020 - відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті, призначено підготовче судове засідання; від 03.08.2020 - закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Підготовче провадження відкладалось у зв`язку з запровадженням Урядом України карантинних заходів, задоволенням клопотання позивача про відкладення розгляду справи та витребуванням доказів. Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Підставами позову вказано: порушення пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", оскільки станом на дату прийняття оскаржуваного наказу від 24.01.2020 прокуратура міста Києва та Генеральна прокуратура України не були ліквідовані або реорганізовані, а тому звільнення позивача суперечить Конституції України та Кодексу законів про працю України; під час прийняття оскаржуваного наказу відповідач керувався Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", який не є законом, що регулює статус прокурорів.

Представник прокуратури міста Києва проти позову заперечив, пояснивши, що прокурор Київської місцевої прокуратури №3 міста Києва ОСОБА_1 заяву про переведення на посаду прокурора в окружну прокуратуру та про намір пройти атестацію не подав, а тому відповідно до підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" звільнений на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої позивачем не було подано заяву про переведення до окружної прокуратури через те, що на момент кінцевої дати подання заяв (до 15.10.2019) відповідачем не було доведено до відома позивача наявність орієнтовної структури майбутньої окружної прокуратури, предмету діяльності цієї організації (установи), кількості структурних підрозділів та кількість штатних посад, що б дало можливість позивачеві визначитись з доцільністю переведення до окружної прокуратури, а також перспективи його подальшого перебування на конкретній посаді.

Під час судового розгляду справи позивач позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд установив.

Як убачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 від 25.11.2013 серія НОМЕР_1 наказами Прокуратури міста Києва: від 22.07.2013 №1980к позивача призначено стажистом на посаду прокурора Деснянського району міста Києва; від 16.05.2014 №1238 ОСОБА_1 призначений на посаду прокурора прокуратури Деснянського району міста Києва; від 14.12.2015 №4153к призначений прокурором Київської місцевої прокуратури №3 міста Києва.

Наказом Генерального прокурора України від 23.12.2019 №351 визначено 02.01.2020 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора.

Наказом Прокуратури міста Києва від 24.01.2020 №161к звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Київської місцевої прокуратури №3 міста Києва та органів прокуратури на підставі пункту 9 частин першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 29.01.2020.

Судом установлено зміну назви відповідача Прокуратури міста Києва на Київську міську прокуратуру.

Не погоджуючись зі звільненням, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд ураховує таке.

Розділом ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX (набрав чинності 25.09.2019, Закону України №113-IX) встановлено:

з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (пункту 6);

прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом (пункт 7);

прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації (пункт 10);

прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах і не подали у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (підпункт 1 пункту 19);

Судом установлено, що підставою звільнення позивача згідно з наказом виконувача обов`язків прокурора міста Києва від 29.01.2020 №161к слугував пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (у редакції, чинній на час звільнення позивача), за яким прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Позивачем визнана обставина неподання заяви про переведення на посаду прокурора в окружну прокуратуру згідно з пунктом 10 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України №113-IX.

На думку позивача, підстави звільнення відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" станом на 24.01.2020 були відсутні, оскільки ліквідація чи реорганізація органу в якому позивач обіймав посаду не відбулась, позивач не був повідомлений про майбутнє звільнення відповідно до вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України, за змістом якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Під час судового розгляду справи судом не встановлено, а представником відповідача не зазначено та не надано доказів про ліквідацію чи реорганізацію Київської місцевої прокуратури №3 міста Києва чи Прокуратура міста Києва станом на час звільнення позивача.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Прокуратура міста Києва (ідентифікаційний код 02910019) перейменовано на Київську міську прокуратуру (ідентифікаційний код 02910019).

За змістом пунктів 7, 10, підпункту 1 пункту розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України №113-IX, прокурори мали право подати заяви про переведення, а в разі неподання такої заяви такі прокурори підлягали звільненню, водночас переведенню підлягали лише прокурори, які успішно пройшли атестацію.

Метою Закону України №113-IX згідно з пояснювальною запискою до проекту закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/zweb2/ webproc4_1?pf3511=66266) зазначено запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навивки, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.

Отже, необхідною умовою для переведення в новостворений підрозділ Прокуратури міста Києва було подання заяви позивачем про переведення та намір пройти атестацію, проте така заява подана не була, відповідно позивач підлягав звільненню на підставі підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України №113-IX. У даному випадку необхідно врахувати, що теоретичні, практичні знання чинних прокурорів, відповідність їх критеріям доброчесності має здійснюватися лише в спосіб проведення атестації, успішне проходження якої дає підстави для продовження проходження служби прокурором. В іншому випадку, за змістом пункту 7 та підпункту 1 пункту розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України №113-IX у разі неподання заяви чи неуспішного проходження атестації, прокурор підлягає звільненню.

На думку суду, помилковими є доводи позивача про протиправність оскаржуваного наказу з підстав незастосування відповідачем вимог КЗпП України, зокрема, в частині попередження позивача про звільнення за два місяці відповідно до статті 49-2.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України №113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Отже, позивач був повідомлений про можливе майбутнє звільнення саме на підставі наведеної норми Закону України №113-IX .

Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП України, якою визначено особливості розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (в редакції Закону України №113-IX), особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Отже, застосуванню підлягають саме "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України №113-IX, якими визначено особливості попередження прокурорів про звільнення. Суд зауважує, що такий самий підхід щодо попередження про можливе наступне звільнення працівника міліції внаслідок створення органів поліції використано законодавцем у Законі України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII.

Також суд вважає помилковими доводи позивача про неможливість застосування прикінцевих і перехідних положень Закону України №113-IX як підставу звільнення позивача, позаяк цей закон не є законом, який регулює статус прокурорів.

На думку суду, Закон України №113-IX запровадив умови, за якими прокурор може продовжити служби в органах прокуратури, ухвалений цей Закон спеціально з метою реформування органів прокуратури, тому його прикінцеві та перехідні положення підлягають застосуванню до закінчення перехідного періоду (проведення атестації прокурорів).

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу виконувача обов`язків прокурора міста Києва від 24.01.2020 №161к про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади задоволенню не підлягає, відповідно відсутні підстави для поновлення позивача на посаді.

Оскільки вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною, відповідно в її задоволенні суд також відмовляє.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями). Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Київська міська прокуратура (ідентифікаційний код 02910019, місцезнаходження: 03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 45/9).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII) передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 05 листопада 2020 року.

Суддя В.А. Донець