Справа № 120/5435/20-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 листопада 2020 р. Справа № 120/5435/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Воронюк Віти Володимирівни ,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Клименко Ірини Федорівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) (, адреса: вул. Соборна, 90, смт. Тростянець, Вінницька область, 24300)

про: визнання неправомірними дій та рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), у якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків від 21.10.2020 року, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), яке викладене у листі від 10.09.2020 року № 12311, щодо зобов`язання його здійснити доплату різниці між вартістю нереалізованого майна боржника, яке він бажає залишити собі, за ціною третіх електронних торгів та сумою коштів щодо стягнень, які належать до третьої черги, та щодо неврахування у вартість нереалізованого майна, яке він бажає залишити собі, заборгованості у розмірі 124376,20 грн., що належить до п`ятої черги задоволення вимог стягувача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що листом Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 10.09.2020 року № 12311 його повідомлено про необхідність внести на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю нереалізованого майна за ціною третіх електронних торгів та сумою коштів щодо стягнень, пов`язаних з трудовими правовідносинами, що підлягають стягненню на його користь, та становить 113467,22 грн.

Зміст вказаного листа, на думку позивача, свідчить, що відповідачем прийнято рішення про передачу йому нереалізованого майна (комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 ) за ціною третіх електронних торгів у сумі 269290,00 грн. в рахунок задоволення вимог на суму 155822,78 грн., що виникли у зв`язку з трудовими правовідносинами та відносяться до третьої черги, із зобов`язанням здійснити доплату різниці між вартістю нереалізованого майна за ціною третіх електронних торгів та сумою коштів щодо стягнень, пов`язаних з трудовими правовідносинами, що підлягають стягненню на його користь, без урахування суми боргу у розмірі 124376,20 грн. (заборгованість по договору позики), яку необхідну також стягнути на користь позивача, та яка відноситься до п`ятої черги задоволення вимог стягувача.

Вважаючи таке рішення відповідача неправомірним, необґрунтованим та таким, що порушує його права як стягувача щодо задоволення майнових вимог за рахунок нереалізованого майна боржника, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Окрім того, позивач просив поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що його пропущено з поважних та об`єктивних причин.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з урахуванням особливостей, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України). Даною ухвалою у задоволенні клопотання позивача про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору відмовлено та роз`яснено, що заявлене позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду буде розглянуте судом під час проведення судового засідання.

04.11.2020 року на офіційну електронну адресу суду, надійшов відзив на позовну заяву, у якому Тростянецький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) просить винести рішення у відповідності до норм чинного законодавства України. У зв`язку із запровадженням комплексу обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), розгляд даної справи просить здійснювати за відсутності уповноваженого представника органу державної виконавчої служби

У судовому засіданні, призначеному на 09.11.2020 року, позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини наведені у позовній заяві, та просили суд задовольнити адміністративний позов повністю.

У судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце його проведення повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Частиною першою статті 205 КАС України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Главою 11 Розділу II КАС України визначено особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ, зокрема у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби та приватного виконавця. Однією з таких особливостей є скорочені строки розгляду справ цієї категорії.

Відповідно до приписів частини 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене та враховуючи те, що для цієї справи пріоритетним є її швидке вирішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у Тростянецькому районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться зведене виконавче провадження № 61774886 щодо примусового виконання виконавчих документів про стягнення з боржника Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони № 51 заборгованості на користь стягувачів:

- ОСОБА_1 - заборгованість на загальну суму 280298,98 грн.;

- ОСОБА_2 - заборгованість на загальну суму 200428,70 грн.;

- Головного управління ДФС у Вінницькій області - заборгованість на загальну суму 280987,57 грн.;

- Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - заборгованість на загальну суму 71213,30 грн.;

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля-вибух" - заборгованість на суму 347310,00 грн.;

- Тростянецької селищної ради Вінницької області - заборгованість на суму 66761,75 грн.;

- ОСОБА_3 - заборгованість на суму 49247,05 грн.;

- на користь держави - на загальну суму 905,67 грн.

У подальшому, під час проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчих документів та стягнення вказаної заборгованості, відповідачем описано та виставлено на продаж нерухоме майно підприємства-боржника Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони № 51, а саме:

- комплекс будівель та споруд загальною площею 1023,10 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 (стартова ціна 269292,00 грн.);

- нежитлова будівля блоку теплових стоянок загальною площею 1430,4 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (стартова ціна 589750,00 грн.).

Реалізація зазначеного нерухомого майна здійснювалась у відповідності до вимог статті 61 Закону України "Про виконавче провадження", шляхом проведення електронних торгів.

Листом Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 07.09.2020 року № 12027 стягувачів повідомлено, що відповідно до протоколів Державного підприємства "СЕТАМ" щодо проведення електронних торгів встановлено, що електронні торги по реалізації арештованого майна міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони № 51 втретє не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

У порядку статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" відповідне арештоване майно міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони № 51 знято з реалізації, а також запропоновано стягувачам вирішити питання щодо залишення за собою нереалізованого майна.

ОСОБА_1 листом від 09.09.2020 року повідомив відповідача про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме, комплекс будівель та споруд загальною площею 1023,10 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Також позивач зазначив, що сума коштів, яка підлягає стягненню на його користь становить 280198,98 грн., а ціна нереалізованого на третіх торгах майна - 269290,00 грн.

Згідно з листом від 10.09.2020 року № 12311 відповідач повідомив позивача, що на даний час до відділу державної виконавчої служби надійшло дві заяви від стягувачів щодо залишення за собою нереалізованого майна. У відповідності до статті 46 Закону України "Про виконавче провадження" позивач має першочергове право на задоволення своїх вимог в частині стягнення боргу по заробітній платі (третя черга), що становить 155822,78 грн. У четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів в особі державних органів влади (ДПС та Пенсійного фонду України). Заборгованості по договору позики у розмірі 124376,20 грн. на користь позивача належить до п`ятої черги задоволення вимог стягувача. При цьому роз`яснено, що позивачу необхідно внести на рахунок відділу державної виконавчої служби різницю між вартістю нереалізованого майна за ціною третіх електронних торгів та сумою коштів щодо стягнень пов`язаних з трудовими правовідносинами, що підлягають стягненню на користь позивача, що становить 133467,22 грн. на депозитний рахунок Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби.

Зі змісту листа Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 28.09.2020 року № 13279 вбачається, що відповідно статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач:

- ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме блок теплових стоянок, за ціною третіх електронних торгів у сумі 589750,00 грн. (третя черга у сумі - 106141,26 грн.; п`ята черга у сумі - 94287,44 грн.);

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля-вибух" виявило бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме блок теплових стоянок, комплекс будівель та споруд за ціною третіх електронних торгів на загальну суму 859040,00 грн. (п`ята черга - 347310,00 грн.).

Вважаючи зазначене рішення відповідача, викладене у листі від 10.09.2020 року № 12311, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з наступного.

За приписами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції, однак у межах часових рамок, визначених законодавцем.

Згідно зі статтею 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини першої, другої статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду позивач зазначає, що про оскаржуване рішення відповідача йому стало відомо 11.09.2020 року, після отримання у Тростянецькому районному відділі державної виконавчої служби листа від 10.09.2020 року № 12311.

З метою оскарження даного рішення, позивач протягом 10 днів звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області зі скаргою на дії державного виконавця, у відповідності до вимог статті 447 Цивільного процесуального кодексу України. Однак, ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.09.2020 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 та роз`яснено про право звернення до адміністративного суду.

При цьому, позивач вказує, що листом від 28.09.2020 року № 13279 відповідач повідомив запитувану інформацію, необхідну для звернення з позовом до суду. З огляду на викладене, просить суд поновити, пропущений з поважних причин, строк звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що право на звернення до адміністративного суду з позовом є складовою права на судовий захист, що передбачено статтею 55 Конституції України. Це право є диспозитивним правом у адміністративному процесі.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт перший статтею 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року).

При цьому, як випливає з рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, у тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

За правилами статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частиною першою статті 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на викладені приписи КАС України та Конвенції, проаналізувавши у сукупності наведені у заяві доводи, з метою запобігання обмеження прав позивача на доступ до правосуддя, суд доходить висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, а відтак про наявність підстав для задоволення заяви позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано нормами Конституції України та Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі за текстом Закон № 1404-VIII).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з конституційних засад правосуддя, визначених статтею 129-1 Конституції України, є обов`язковість судових рішень, а незабезпечення реального виконання судового рішення, що набрало законної сили, нівелює інститут судового захисту порушених прав особи, яка зверталася до суду.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема, верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також гласності та відкритості виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначеній нормі відповідає пункт 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною 1, 2 статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У свою чергу, статтею 61 Закону № 1404-VIII встановлено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Вимоги цієї норми кореспондуються з вимогами пункту 5 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII, згідно з якою підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є також відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно.

Згідно з частинами 8-11 статті 61 Закону № 1404-VIII у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку черговості, визначеної статтею 46 цього Закону (у разі наявності застави та/або іпотеки декількох стягувачів щодо такого майна - також з урахуванням відповідних норм Закону України "Про заставу" та/або Закону України "Про іпотеку"), а в межах однієї черги, визначеної статтею 46 цього Закону, - у порядку надходження виконавчих документів на виконання.

У разі якщо від продажу частини майна виручено суму, необхідну для задоволення вимог стягувача, сплати виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження, а також сплати штрафу, продаж арештованого майна припиняється.

Враховуючи те, що лист (повідомлення) відділу державної виконавчої служби від 10.09.2020 року № 12311 про необхідність внесення різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь позивача, є, згідно зі статтею 61 Закону № 1404-VIII, безальтернативною підставою для залишення за ним нереалізованого майна, останній має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що, має відповідати вимогам частини другої статті 2 КАС України.

Вказане узгоджується із положеннями частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII, згідно з якою під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Водночас, стаття 46 Закону № 1404-VIII визначає черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення вимог стягувачів.

Положеннями вказаної статті передбачено, що у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника;

3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету;

5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів.

У разі якщо виконавчі документи щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інших вимог, пов`язаних із трудовими правовідносинами, надійшли протягом одного дня і стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог за такими виконавчими документами, відповідні вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, останній зобов`язаний внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь (якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом).

При цьому, суд звертає увагу, що за рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги.

Як уже встановлено судом, на виконанні у Тростянецькому районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться зведене виконавче провадження № 61774886 щодо примусового виконання виконавчих документів про стягнення з боржника Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони № 51 заборгованості на користь стягувачів.

Під час проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчих документів та стягнення заборгованості на користь стягувачів, відповідачем описано та виставлено на продаж нерухоме майно підприємства - боржника Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони № 51, а саме:

- комплекс будівель та споруд загальною площею 1023,10 кв.м., розташований за адресою: смт. Тростянець, вул. Суворова, 29 (стартова ціна 269292,00 грн.);

- нежитлова будівля блоку теплових стоянок загальною площею 1430,4 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (стартова ціна 589750,00 грн.).

Реалізація зазначеного нерухомого майна здійснювалась у відповідності до вимог статті 61 Закону № 1404-VIII, шляхом проведення електронних торгів.

Однак, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, електронні торги по реалізації арештованого майна міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони № 51 не відбулися, а відповідне арештоване майно знято з реалізації.

У зв`язку із цим, відповідач листом від 07.09.2020 року № 12027 запропонував стягувачам вирішити питання щодо залишення за собою нереалізованого майна.

ОСОБА_1 листом від 09.09.2020 року повідомив відповідача про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме комплекс будівель та споруд загальною площею 1023,10 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Також позивач зазначив, що сума коштів, яка підлягає стягненню на його користь становить 280198,98 грн., а ціна нереалізованого на третіх торгах майна - 269290,00 грн.

Згідно з листом від 10.09.2020 року № 12311 відповідач повідомив позивача, що на даний час до відділу державної виконавчої служби надійшло дві заяви від стягувачів щодо залишення за собою нереалізованого майна. У відповідності до статті 46 Закону № 1404-VIII позивач має першочергове право на задоволення своїх вимог в частині стягнення боргу по заробітній платі (третя черга), що становить 155822,78 грн. У четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів в особі державних органів влади (ДПС та Пенсійного фонду України). Заборгованості по договору позики у розмірі 124376,20 грн. на користь позивача належить до п`ятої черги задоволення вимог стягувача. При цьому, позивачу роз`яснено про необхідність внесення на рахунок відділу державної виконавчої служби різниці між вартістю нереалізованого майна за ціною третіх електронних торгів та сумою коштів щодо стягнень пов`язаних з трудовими правовідносинами, що підлягають стягненню на його користь, що становить 133467,22 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно статті 61 Закону № 1404-VIII стягувач:

- ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме блок теплових стоянок, за ціною третіх електронних торгів у сумі 589750,00 грн. (третя черга у сумі - 106141,26 грн.; п`ята черга у сумі - 94287,44 грн.);

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля-вибух" виявило бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме блок теплових стоянок, комплекс будівель та споруд за ціною третіх електронних торгів на загальну суму 859040,00 грн. (п`ята черга - 347310,00 грн.).

Інші стягувачі, у порядку вказаної вище статті, бажання залишити за собою нереалізоване майно не виявили.

При цьому, станом на час розгляду даної справи, у відділі державної виконавчої служби перебуває всього 22 виконавчих документа по стягненню з міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони № 51, з яких:

- до третьої черги відносяться стягувачі за 5 виконавчими документами на загальну суму 261964,04 грн.;

- до четвертої черги відносяться стягувачі за 13 виконавчими документами на загальну суму 413804,94 грн.;

- до п`ятої черги відносяться стягувачі за 4 виконавчими документами на загальну суму 615220,69 грн.

Вказане підтверджується листом Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби від 28.09.2020 року № 13279.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач дійсно має пріоритетне право на задоволення його вимог і рішення про передачу майна (комплексу будівель та споруд загальною площею 1023,10 кв.м), у даному випадку, не залежить від волевиявлення інших стягувачів, однак у межах однієї черги, визначеної статтею 46 Закону № 1404-VIII.

Заборгованість по договору позики у розмірі 124376,20 грн. на користь позивача належить до п`ятої черги задоволення вимог стягувача, і їх задоволення можливе лише після задоволення вимог стягувачів попередніх черг.

У такому разі, повідомлення позивача про необхідність внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів щодо стягнень пов`язаних з трудовими правовідносинами, що підлягають стягненню на його користь, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку у контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

У рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року, заява № 18357/91, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача по винесенню такого повідомлення відповідали вимогам Закону № 1404-VIII, зокрема статтям 46, 61 цього Закону, та не призвели до порушення законних прав та інтересів позивача (стягувача).

Окрім того, суд враховує, що за рахунок перерахованих коштів задовольняються вимоги інших стягувачів, тоді як в іншому випадку мало б місце порушення органом державної виконавчої служби черговості задоволення вимог стягувачів та порядку розподілу сум у відповідності до черги, визначеної спеціальним Законом.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом із тим, у своїх поясненнях представник відповідача залишає поза увагою розрахунок різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь позивача, як і не надає жодних доказів на обґрунтування наведеного розрахунку.

Зважаючи на наявні матеріали справи, судом встановлено невідповідність розрахунку різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь позивача, позаяк така має складати 113467,22 грн. (269280,00 грн. - 155822,78 грн.)

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час розрахунку відповідної різниці відповідач діяв не у спосіб, визначений Закону № 1404-VIII, а саме, безпідставно та у порушення норм зазначеного Закону збільшив розмір різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів щодо стягнень пов`язаних з трудовими правовідносинами, що підлягають стягненню на користь позивача

Аналізуючи у сукупності фактичні обставини справи та норми закону, виходячи з принципу верховенства права, з метою повного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що рішення Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), викладене у листі від 10.09.2020 року № 12311, не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. " від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Окрім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат вирішено судом відповідно до вимог статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), що викладено у листі від 10.09.2020 року № 12311, щодо необхідності внесення на рахунок органу державної виконавчої служби різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів щодо стягнень пов`язаних з трудовими правовідносинами, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 , у розмірі 133467,22 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Тростянецький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) (, адреса: вул. Соборна, 90, смт. Тростянець, Вінницька область, 24300).

Повний текст рішення складено: 09.11.2020 року

Суддя Чернюк Алла Юріївна