Справа № 380/2522/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/2522/20 пров. № А/857/7121/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Бруновської Н.В.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року (суддя Кравців О.Р., ухвалене в м. Львові) у справі №380/2522/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, в якій просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 03.03.2018; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 03.03.2018; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу та витрати на скерування поштовою кореспонденцією процесуальних документів.

В обґрунтування позову зазначив, що після звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та всіх видів забезпечення позивач довідався проте, що за період з 01.01.2016 по 30.03.2018 індексація його грошового забезпечення не здійснювалася. Позивач намагався з`ясувати причини нездійснення відповідної індексації, а тому його представник звертався до відповідача із адвокатськими запитами з вказаного питання. У відповідь на такі запити відповідач повідомив, що індексація грошового забезпечення не проводилася через відсутність фінансового ресурсу, фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Позивач вважає твердження відповідача у відповіді №1679 про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно в межах фінансових ресурсів бюджетів всіх рівнів є необґрунтованим, оскільки ч. 6 ст. 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, на яку покликається відповідач не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством виплат, а вказує на джерела походження коштів. Позивач вказав, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 01.01.2016 по 30.03.2018 слід визнати протиправною, оскільки вона не узгоджується з вказаними нормам матеріального права, а тому для її усунення слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 01.01.2016 по 03.03.2018.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження ним військової служби за період з 01.01.2016 по 03.03.2018; Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.03.2018.; Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на скерування поштовою кореспонденцією іншим учасникам справи і суду процесуальних документів у сумі 17 (сімнадцять) грн. 00 коп..

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач Національна академія сухопутних військ імені Петра Сагайдачного подавши до Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, вказує на неповне з`ясування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення та просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що у відповідача в межах фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016-лютому 2018 роках у Міноборони не було (лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.03.2018 року № 248/1485). Відтак вважає, що виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Апелянт вважає, що відсутні підстави для визнання дій відповідача протиправними, оскільки Національна академія керувалася роз`ясненнями Міністерства соціальної політики.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині присудженого розміру витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить оскаржуване рішення від 26.05.2020 року змінити в частині присудженого розміру витрат на правничу допомогу, з 2000,00 гривень на 5000,00 гривень. В решті рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при зменшенні рішенням суду від 26.05.2020 року розміру фактичних витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу, з 5000 грн. до 2000 грн., за відсутності клопотання відповідача про таке зменшення, підтвердженого відповідними доказами, було порушено норми процесуального права, - п.п.2, 4 ч.3 ст.2, ст.8, ч.ч. 1,3 ст.9, ч.1 ст.77, ч.7 ст.134 КАС України у поєднанні з п.1 ст.6 Конвенції від 04.11.1950, ч.2 ст.6, ч.2 ст.19, ч.1, п.п.1,3 ч.2 ст.129 Конституції України, то згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, у поєднанні з ч.2 ст.317 КАС України, це є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення від 26.05.2020 року. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при зменшені розміру фактичних витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу, з 5000, 00 грн. до 2000,00 грн., не врахував поведінку відповідача під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема безпідставного заперечення відповідача у відзиві від 10.04.2020 права ОСОБА_1 на отримання індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 01.01.2016 по 03.03.2018 року та бездіяльності відповідача щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, незважаючи на очевидність необхідності застосування, відповідно до ч.5 ст.13 Закону № 1402-VIII, у спірних правовідносинах норм матеріального права, на які ОСОБА_1 покликається в обґрунтування обставин, що підтверджують заявлений ним адміністративний позов, у такий же спосіб, як ці ж матеріальні норми були застосованими Верховним судом у справах щодо подібних правовідносин.

Позивач - ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного не погоджується з доводами апелянта викладеними в апеляційній скарзі, просить таку залишити без задоволення, а рішення суду від 26.05.2020 року без змін.

Відповідач - Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується з доводами апелянта викладеними у ній, просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

В судовому засіданні представник апелянта Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного вимоги поданої відповідачем апеляційної скарги підтримав, проти вимог апеляційної скарги позивача заперечив, просив скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, проти вимог апеляційної скарги відповідача заперечив, просив змінити оскаржуване судове рішення від 26.05.2020 року в частині присудженого розміру витрат на правничу допомогу з 2000 грн. на 5000 гривень. В решті рішення від 26.05.2020 року залишити без змін.

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи судом відхилене, оскільки позивач не заперечував щодо розгляду апеляційних скарг 26.10.2020 року за його участі та без участі представника.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзивів, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проходив військову службу в Національній академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного.

Відповідно до витягу з наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) №201 від 02.08.2019 полковника ОСОБА_1 , начальника кафедри автомобілів та автомобільного господарства факультету бойового застосування військ Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звільненого наказом начальника генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.06.2019 №262 з військової служби в запас за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з правом носіння військової форми одягу, визнано таким, що 02.08.2019 справи та посаду здав. Позивача з 02.08.2019 виключено зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та усіх видів забезпечення і направити до Сихівського РВК м. Львова для постановки на військовий облік.

Позивач вважаючи, що йому відповідачем, протиправно у період з 01.01.2016 по 03.03.2018 не виплачено індексацію грошового забезпечення, що є бездіяльністю, з метою захисту своїх прав звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону, а індексація є складовою частиною заробітної плати (грошового забезпечення), сам факт звільнення позивача з військової служби зобов`язував відповідача провести з позивачем повний розрахунок, у тому числі в частині виплати індексації його грошового забезпечення. Оскільки за період з 01.01.2016 по 03.03.2018, відповідач протиправно, без наявності для цього правових підстав не нараховував та не виплачував позивачу індексацію його грошового забезпечення, його слід зобов`язати вчинити відповідні дії.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-ХІІ від 20.12.1991, у редакції чинній станом на момент спірних правовідносин (далі Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

В абзаці 5 ст. 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії №2017-III від 05.10.2000 встановлено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною 2 ст. 19 Закону №2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Законом України Про індексацію грошових доходів населення №1282-XII від 03.07.1991 у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі Закон №1282-ХІІ) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ч. 6 ст. 2 ст. 2 Закону №1282-ХІІ).

Відповідно до ст. 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до ч.ч. 2, 6 ст. 5 Закону №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 р. №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Верховний Суд у постановах від 19.06.2019 у справі №825/1987/17, 20.11.2019 у справі №620/1892/19, 05.02.2020 у справі №825/565/17 зазначив, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому КМУ порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами, позивачу в період з 01.01.2016 по 03.03.2018 не проведено індексацію грошового забезпечення.

При цьому, відповідач, як на підставу для її невиплати вказує про відсутність належного фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України.

Разом з тим посилання апелянта- відповідача на те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється лише у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки частина 6 ст. 5 Закону №1282-ХІІ, на яку посилається відповідач, не обмежує здійснення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а лише вказує на джерела походження цих коштів.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не підтверджено долученими до матеріалів справи письмовими доказами існування факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого він фінансується коштів на індексацію грошового забезпечення, не надходження відповідних фінансових асигнувань на його рахунки для виплати індексації військовослужбовцям за оскаржуваний період. Відповідач не підтвердив також і те, що ним впродовж 2016-2018 років здійснено запити до органів вищого чи центрального рівня щодо додаткових асигнувань для забезпечення виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції що невиплата індексації грошового забезпечення військовослужбовців за минулі періоди не може бути підставою для позбавлення позивача права на оплату праці, однією з основних державних гарантій якого є індексація грошового забезпечення, а не дотримання цієї гарантії (ненарахування та невиплата індексації) є невиправданим втручанням у права, передбачені ст. 1 Першого протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання апелянта (відповідача) в обґрунтування правомірності його дій на роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 09.06.2016 року № 252/10/136-16, від 08.08.2017 за №78/0/66-17, від 08.09.2017 року № 1370 не заслуговує на увагу, оскільки відповідач повинен діяти відповідно до вимог закону, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону, а індексація є складовою частиною заробітної плати (грошового забезпечення), сам факт звільнення позивача з військової служби зобов`язував відповідача провести з позивачем повний розрахунок, у тому числі в частині виплати індексації його грошового забезпечення та оскільки за період з 01.01.2016 по 03.03.2018, відповідач протиправно, без наявності для цього правових підстав не нараховував та не виплачував позивачу індексацію його грошового забезпечення, то судом першої інстанції підставно задоволено позовні вимоги та зобов`язано відповідача вчинити відповідні дії

Щодо доводів апелянта (позивача) в частині присудженого розміру витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення судом вирішено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правничу допомогу у сумі 2000, 00 гривень.

Апелянт ОСОБА_1 з підстав наведених у апеляційній скарзі, просить оскаржуване судове рішення, в частині присудженого розміру витрат на правничу допомогу, змінити з 2000,00 грн. на 5000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до ст. 30 Закону №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, частиною 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Європейським судом з прав людини в рішенні від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).

Крім цього, відповідно до висновку, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Таким чином колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір №20.03-23.01 від 23.03.2020 про надання правової (правничої) допомоги; додаток від 23.03.2020 до Договору №20.03-23.01 від 23.02.2020 про надання правничої (правової) допомоги; акт передачі-приймання наданих послуг за Договором №20.03-23.01 від 23.03.2020 про надання правничої (правової) допомоги від 30.03.2020; дублікат квитанції №0.0. від 29.03.2020 на суму 5000,00 грн.; ордер серії ВС №1018195, наданий адвокатом ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 17.12.2008 1458; копію Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України стосовно адвоката ОСОБА_2 ; копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Адвокатського об`єднання Дмитренко та партнери.

Згідно умов договору №20.03.-23.01 від 23.03.2020 адвокатське об`єднання Дмитренко та партнери (виконавець) бере на себе зобов`язання надати замовнику правничу (правову) допомогу у правовідносинах щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (замовник) Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного індексації грошового забезпечення, а замовник зобов`язаний прийняти ці послуги і сплатити за них гонорар в порядку, розмірі та на умовах, передбачених у додатках до цього договору.

Разом з тим, у додатку до вказаного договору від 23.03.2020 сторони визначили відповідні порядок, умови та розмір виплати гонорару виконавцю.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зміст надання виконавцем правничої допомоги для замовника полягає у наступному: 1.2.1 ознайомлення з матеріалами наданими замовником, а також судовою практикою у правовідносинах, які є аналогічними спірним правовідносинам між замовником та Академією, що викладені у п. 1.1. ст. 1 Договору; 1.2.2. підготовка та подання адвокатом виконавця в інтересах замовника запиту до Академії про надання довідки про нараховані та виплачені Замовнику суми індексації грошового забезпечення помісячно за період з 01.01.2014 по 02.08.2019; підготовка, підписання та скерування до суду адвокатом виконавця в інтересах замовника позовної заяви з вимогами до Академії відносно замовника щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення та зобов`язання нарахувати та виплатити замовнику індексацію грошового забезпечення, а також заяв по суті справи та з процесуальних питань; 1.2.4. представництво інтересів замовника у судових засіданнях у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а також у Великій Палаті Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту передачі-приймання наданих послуг від 30.03.2020 за Договором №20.03-23.01 від 23.03.2020 на дату його складання виконавцем надані замовнику, а останнім отримані від виконавця такі послуги: ознайомлення з документами, наданими замовником, а також судовою практикою у правовідносинах які є аналогічними спірним правовідносинам між замовником та Національною академією, що викладені у п. 1.1. ст. 1 Договору 60 хв., - 1000,00 грн.; підготовка та подання адвокатом виконавця в інтересах замовника запиту до Академії про надання довідки про нараховані та виплачені замовнику суми індексації грошового забезпечення помісячно за період з 01.01.2014- 02.08.2019 60 хв., - 1000,00 грн.; підготовка підписання та скерування до суду адвокатом виконавця в інтересах замовника позовної заяви з вимогами до академії про визнання протиправної бездіяльності Академії відносно замовника щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення та зобов`язання Академії нарахувати та виплатити замовнику індексацію грошового забезпечення, а також заяв по суті справи з процесуальних питань 180 хв, - 3000,00 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ордер від 30.03.2020 видано на підставі Договору №20.03-23.01 від 23.03.2020. Вартість вказаних послуг встановлено 5000,00 грн., оплату яких підтверджено дублікатом квитанції №0.0. від 29.03.2020.

Судом першої інстанції зазначено, що з позиції суду витрати позивача в розмірі 5000,00 грн. на професійну правничу допомогу адвоката дійсно понесені позивачем та підтверджено належними і допустимим доказами, тому такі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Разом з тим, у клопотанні щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за вх.№22061 від 30.04.2020 відповідач наголосив на тому, що заявлений адвокатом позивача розмір понесених витрат на правничу допомогу у цій справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також як і витрати, що очікує понести позивач у розмірі 1200,00 грн. за кожне судове засідання в апеляційній інстанції та 1500,00 грн. в касаційній інстанції. Тобто суд оцінює рівень адвокатських витрат з врахуванням їх реалізації, тобто чи такі понесені фактично та чи їх сума була обґрунтованою. Відповідач вказує, що витрати адвоката є завищеними, оскільки ця справа є типовою, з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами оприлюднено в Єдиному реєстрі судових рішень численні судові рішення, що спрощувало роботу адвоката при підготовці цього позову. Визначений проміжок часу у підготовці даного позову не є співмірним із виконаними роботами, складністю справи. Просив визнати розмір понесених витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн. не співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, як і очікуючі витрати в розмірі 1200,00 грн. за кожне судове засідання, а в апеляційній та касаційній інстанції 1500,00 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з аналізу адвокатського запиту в інтересах ОСОБА_1 до відповідач не встановлено аналізу у такому будь-яких спеціальних норм стосовно індексації грошового забезпечення, окрім як Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність.

Крім цього, справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними матеріалами витрати, витрати на прибуття адвоката до суду не понесено.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, витрати згідно з актом передачі-приймання наданих послуг від 30.03.2020 у п. 1.1 охоплюються витратами у п. 1.3.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, враховуючи обставини справи та зміст виконаних послуг, суд першої інстанції прийшов до вірного рішення про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнув з відповідача в користь позивача 2000,00 грн..

Посилання апелянта (позивача) на те, що суд першої інстанції встановивши, що фактичні витрати понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. безпідставно їх зменшив до 2000 гривень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем, до прийняття рішення судом, було заявлено клопотання № 2132 від 24.04.2020 року щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу з відповідним обгрунтуванням, доводи якого взяті до уваги судом першої інстанції.

Щодо посилання апелянта (позивача) на те чи є обгрунтованою, безсторонньою, добросовісною, розсудливою та пропорційною поведінка відповідача, в контексті п.п.3. 4, 5, 6, 8 ч.2 ст.2 КАС у поєднанні з ч.5 ст.13 Закону № 1402-VIII, до і під час судового розгляду у правовідносинах з ОСОБА_1 , щодо його права на отримання індексації свого грошового забезпечення за період проходження ним військової служби в академії з 01.01.2016 року по 03.03.2018 року з огляду на висновки Верховного суду у подібних справах то колегія суддів зазначає, що така оцінка надана судом в питанні щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період проходження ним військової служби за період з 01.01.2016 по 03.03.2018 року.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апелянтів не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 року у справі № 380/2522/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді Н. В. Бруновська
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 05.11.2020