Справа № 640/26920/20
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

04 листопада 2020 року м. Київ № 640/26920/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Літвінова А.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ОІЛ ТРЕЙД"

до Міністерства юстиції України

третя особа Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського

нотаріального округу Миргородська Наталія Григорівна

про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу

віл 20.08.2020 №2874/5,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ОІЛ ТРЕЙД" звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Миргородська Наталія Григорівна, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Міністерства юстиції України віл 20.08.2020 №2874/5 «Про задоволення скарги» щодо скасування рішень від 26.04.2019 №46682092, №46683010, №46682295, №46681436, №46681704, №46681013, №46683408, №46683463, №46682488, №46683305, №46683224, №46680456, №46682862, від 27.04.2019 №46684142, №46685693, №46685724, №46685221, №46685193, №46685173, №46685338, №46685661, №46685665, №46684685, №46684879, №46684760, №46684988, №46684634, №46685083, №46685028, №46684559, №46684814, №46684927, №46684412, №46685520, №46684182, №46684502, №46684057, №46684019, №46685642, №46685558, №46685633, №46685540, №46685531, №46685649, №46685657, №46685128, №46685676, №46685700, №46685733, №46685727, №46685738, №46685684, №46685715, №46685707, №46685720, №46685571, №46685583, №46685600, №46685629, №46685670, №46685499, №46685444, №46685468, №46685393, №46685416, №46685367, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Наталією Григорівною.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно - владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно - правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Суд зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що виникнення спірних правовідносин у даній адміністративній справі зумовлено незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України віл 20.08.2020 №2874/5 «Про задоволення скарги», яким скасовано рішення від від 26.04.2019 №46682092, №46683010, №46682295, №46681436, №46681704, №46681013, №46683408, №46683463, №46682488, №46683305, №46683224, №46680456, №46682862, від 27.04.2019 №46684142, №46685693, №46685724, №46685221, №46685193, №46685173, №46685338, №46685661, №46685665, №46684685, №46684879, №46684760, №46684988, №46684634, №46685083, №46685028, №46684559, №46684814, №46684927, №46684412, №46685520, №46684182, №46684502, №46684057, №46684019, №46685642, №46685558, №46685633, №46685540, №46685531, №46685649, №46685657, №46685128, №46685676, №46685700, №46685733, №46685727, №46685738, №46685684, №46685715, №46685707, №46685720, №46685571, №46685583, №46685600, №46685629, №46685670, №46685499, №46685444, №46685468, №46685393, №46685416, №46685367, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Наталією Григорівною щодо припинення договорів оренди укладених між товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ» та 20 товариствами в тому числі товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ОІЛ ТРЕЙД».

Підставою прийняття наказу став висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України від 28.07.2020 за результатами розгляду скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ».

Суд звертає увагу, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ОІЛ ТРЕЙД"саме на поновлення порушеного цивільного (майнового) права.

Враховуючи те, що позовні вимоги в даній справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто, предметом спору у даній справі є саме питання визнання права оренди на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із договірних відносин щодо права користування об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, за твердженнями позивача, права власності на спірні приміщення внаслідок припинення реєстрації такого права у позивача та реєстрації права користування цим майном за іншою особою.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно - правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо - розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №813/1362/16, від 28 листопада 2018 року у справі №825/642/18, від 29 січня 2019 року у справі №803/1589/17, від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В аналогічних справах щодо оскарження наказу Міністерства юстиції України за результатами розгляду скарги на реєстраційні дії, Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що вказана справа не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункту 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

З аналізу вищевикладеного суд приходить до висновку, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 вищезгаданої Конвенції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За приписами частини шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

За таких підстав та з урахуванням того, що спір між сторонами у справі виник не у зв`язку з виконанням або невиконанням відповідачем публічно - владних управлінських функцій та не віднесений до юрисдикції Окружного адміністративного суду міста Києва, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що останній має право звернутися з вказаним позовом до відповідного суду місцевого суду загальної юрисдикції.

Керуючись статтями 170, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ОІЛ ТРЕЙД" до Міністерства юстиції України, третя особа Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Миргородська Наталія Григорівна про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу віл 20.08.2020 №2874/5.

2. Роз`яснити позивачу, про те, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами не пізніше наступного дня після її постановлення.

4. Роз`яснити товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ОІЛ ТРЕЙД", що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції місцевого районного суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини четвертої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржена.

Згідно частини першої статті 295 та частини першої статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону №2147-VIII.

Суддя Літвінова А.В.