Справа № 520/13661/2020
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонька А.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо зняття арешту з належного ОСОБА_2 жилого будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , арешт на який накладено постановою відділом виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції від 25 березня 2005 року серія АА №177156;
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті сина відкрилась спадщина, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №57686489 від 25 вересня 2019 року. Позивач зазначає, що їй згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, їй стало відомо про внесене обтяження арешт нерухомого майна, наявна заборона (обтяження), реєстраційний номер обтяження: 2030031, який зареєстровано 31.05.2005 р. Дергачівською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови № 2744 від 25.03.2005, виданою: Дергачівським ВДВС, про обтяження об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 яке належить: ОСОБА_3 . Тобто житловий будинок, що є спадковим майном знаходиться під забороною відчуження, що слугуватиме підставою для відмови в оформленні спадкових прав.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Відповідачем 26.10.2020 року направлені заперечення на позов, в яких відповідач проти вимог заявленого позову заперечував. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що 29.09.2020 р представнику позивача - адвокату ОСОБА_4 було направлено відповідь на запит, в якій повідомлялось, що в ході перевірки реєстраційного журналу вхідної кореспонденції, журналу обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, автоматизованої системи виконавчих проваджень було встановлено, то згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження, де Боржником є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Повідомив суд про те, що станом на теперішній час надати будь яку інформацію стосовно арешту майна та оголошення заборони на його відчуження реєстраційний номер обтяження: 2030031, який зареєстровано 31.05.2005 р. - не має можливості, так як відповідно до розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
У судове засідання, призначене на 06.11.2020 року, сторони, що повідомлялись належним чином про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибули.
Позивачем 06.11.2020 року подана заява про розгляд справи без її участі.
Представником відповідача подана заява про розгляд справи без представника відповідача.
Частиною 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не прибули, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець ОМ., зареєстрованого в реєстрі за №3982, ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними будівлями за номером АДРЕСА_1 (а.с. 14).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 вересня 2019 року (а.с. 15).
Згідно з довідкою №1083 від 29 жовтня 2019 року, виданою Прудянською селищною радою - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 17). ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_2 державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори відкрито спадкову спарву, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №57686489 від 25 вересня 2019 року (а.с. 16).
Спадкоємцем ОСОБА_2 є його мати ОСОБА_1 , яка є позивачем по справі.
З інформації, викладеної в довідці Слатинського комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №25 від 12.06.2020 року, було встановлено, що в інвентаризаційній справі знаходиться копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 березня 2005 року серія АА №177156, виданої відділом виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції (колишнє найменування Відповідача) (а.с. 18,19).
Також відповідачем повідомлено, що в ході перевірки реєстраційного журналу вхідної кореспонденції, журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, автоматизованої системи виконавчих проваджень згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень було встановлено, що на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Станом на теперішній час надати будь - яку інформацію стосовно арешту майна та оголошення заборони на його відчуження реєстраційний номер обтяження: 2030031, який зареєстровано 31.05.2005 р. Дергачівською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови № 2744 від 25.03.2005, Дергачівського ВДВС на об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , який належить: ОСОБА_2 , відповідач не має можливості, у зв`язку з тим, що матеріали виконавчих проваджень зберігаються в архіві 3 роки, а архів за 2004- 2005 роки на даний час знищено, тому і зняти арешт не вбачається можливості.
Позивачу було роз`яснено право звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна.
Оскільки, як зазначає позивач, вона на даний час позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно в позасудовому порядку через наявність накладеного Відповідачем арешту, вона звернулась з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, суд вказує наступне.
Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно зі ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст.6 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час допущення оскаржуваної бездіяльності) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно зі статтею 11 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.
Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Згідно ст. 50, 55 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.
Відповідно до ч.2 ст.57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Частиною 3 ст.57 Закону № 606-XIV постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.
Відповідно до ст. 50 Закону №606-ХІV (в редакції станом на час втрату ним чинності) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Аналогічні положення містяться в ст. 40 чинного Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ.
Як встановлено за матеріалами справи 25.03.2005 року Постановою державного виконавця Відділу ДВС Дергачівського районного управління юстиції накладено арешт на майно боржника та оголошено заборони на його відчуження на підставі виконавчого листа №200-АЕ, виданого 02.09.1995 р. Рубіжанським міським судом Луганської області (а.с. 19).
Суд зазначає, що на час звернення позивача до суду з даним позовом питання щодо проведення виконавчих дій врегульовано законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є випадки, визначені частиною 4 статті 59 ЗУ № 1404-VIII, а саме:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
Відповідно до частини 5 статті 59 ЗУ № 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Проте, під час розгляду справи позивачем не наведено доказів про існування визначених Законом "Про виконавче провадження" підстав для зняття існуючого арешту майна.
Позивачем доказів стосовно того, що у неї є передбачені законом підстави для знаття арешту зі спадкового майна та вона такі докази надавала до відповідного Відділу державної виконавчої служби - судом в ході розгляду справи не встановлено.
А тому у відповідача - Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не виникло обов`язку знімати арешт з належного ОСОБА_2 жилого будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1
Також, позивачем, доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача саме із заявою про зняття арешту з майна, належного ОСОБА_2 жилого будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , арешт на який накладено постановою відділом виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції від 25 березня 2005 року серія АА №177156 - позивачем до матеріалів справи не надано.
Доказів, що відповідач - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відмовив ОСОБА_1 у знятті арешту з вищезазначеного майна за її заявою - матеріали справи не містять.
З огляду на вищезазначені обставини судом робиться висновок, що відповідач не відмовляв ОСОБА_5 у знятті арешту з майна, належного ОСОБА_2 жилого будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а тому вимоги заявленого позову стосовно визнання бездіяльності Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо зняття арешту з належного ОСОБА_2 - є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Крім того, сам факт накладення арешту на обтяжене майно права позивача не порушує.
Позивачем також не надано до матеріалів справи відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із існуванням арешту на спадкове майно.
Позивачем до матеріалів справи надано лише Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 57686489 від 25.09.2018 року, яким, навпаки, підтверджується право позивача на частку у спадщині за померлим спадкодавцем ОСОБА_2 - сином позивачки.
З огляду на викладене, суд вважає, що матеріалами справи спростовуються доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, у зв`язку із чим судом робиться висновок, що відповідач діяв відповідно до вимог Закону «Про виконавче провадження».
Стосовно вимог зобов`язального характеру, якими позивач просить внести до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис щодо вилучення арешту, накладеного постановою відділом виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції від 25 березня 2005 року серія АА №177156 суд зазначає, що в ході розгляду справи позивачем доказів на підтвердження обставин, що відповідачем були порушені її права та інтереси не надані.
Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, позивачем не наведено, а тому позовні вимоги і в цій частині позову задоволенню не підлягають.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, з огляду на те, що позивач не довів обставини, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 листопада 2020 року.

Суддя Бідонько А.В.