Справа № 640/15258/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Київської митниці Держмитслужби та Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості і картки відмови, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (далі - Позивач, ТОВ «Будівельний двір») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі - Відповідач, Київська митниця) про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 17.05.2019 року №UA100000/2019/200096/2 про коригування митної вартості товарів;

- визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100070/2019/00206;

- зобов`язання провести митне оформлення товару за заявленою ТОВ «Будівельний двір» митною вартістю згідно митної декларації №UA100070/2019/236776;

- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці судового збору;

- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці від 17.05.2019 року № UA100000/2019/200096/2 про коригування митної вартості товарів;

- визнано протиправною та скасовано картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100070/2019/00206.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Крім того, стягнуто на користь ТОВ «Будівельний двір» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 842,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці та відмовлено в частині стягнення з Відповідача витрат на правничу допомогу.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем надані всі належні основні документи, які підтверджували заявлену митну вартість товарів та давали можливість визначити таку вартість за ціною договору, у той час як належних та допустимих доказів неможливості визначення митної вартості за основним методом з огляду на недостатність поданих документів чи наявність об`єктивного сумніву у достовірності наданої інформації Відповідачем не наведено. Крім іншого, звернув увагу, що Київською митницею не було належним чином обґрунтовано застосування саме резервного методу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Відповідача вчинити дії, суд зазначив, що вони є передчасними, позаяк на час звернення до суду оскаржувані рішення органу доходів і зборів були чинними, що об`єктивно перешкоджало здійснити митне оформлення товарів за ціною, вказаною товариством.

Крім того, відмовляючи у присудженні за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що, по-перше, не було надано документального підтвердження книги обліку доходів і витрат адвоката, по-друге, указана справа є справою незначної складності, а її результат не впливає на репутацію Позивача та не має публічного інтересу, по-третє, із наданих документів неможливо встановити обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу, понесені саме у цій справі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Київська митниця Держмитслужби як правонаступником Відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що Київською митницею було доведено неможливість впевнитися у достовірності зазначених у поданих ТОВ «Будівельний двір» документах, у той час як не допускається визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участі їх посадових осіб у здійсненні митного контролю. Наголошує, що судом не було враховано наведення в оскаржуваному рішення про коригування митної вартості товарів аргументованих мотивів його прийняття. Стверджує про правильність застосування резервного методу визначення митної вартості товарів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.11.2020 року.

Крім того, не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині розподілу судових витрат, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови у відшкодуванні витрат на оплату правової допомоги та прийняти у цій частині нове, якою вимогу про відшкодування витрат на оплату правової допомоги задовольнити. В іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, організаційна форма адвокатського об`єднання не передбачає ведення книги обліку доходів і витрат, по-друге, витрати на професійну правничу допомогу підтверджені первинними документами, по-третє, клопотання про зменшення розміру понесених витрат Відповідачем не заявлялося, а лише зазначалося про їх необґрунтованість, по-четверте, коригування митної вартості у сторону збільшення мало своїм наслідком нарахування митних платежів на суму понад 200 000 грн., що, у розрізі того, що ТОВ «Будівельний двір» працює на ринку з 2004 року, може призвести до різкого підвищення цін на товари та понесення підприємством репутаційних втрат.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2020 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.11.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивача Київська митниця просить залишити її без задоволення, а рішення суду в частині відмови у відшкодуванні витрат на оплату правничої допомоги - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають складності справи, ціні позову та обсягам робіт, справа не впливає на репутацію Позивача та не має публічного інтересу, а відтак гонорар адвокату у розмірі 20 000,00 грн. є завищеним та не відповідає критеріям розумності і співмірності.

У відзиві на апеляційну скаргу Київської митниці ТОВ «Будівельний двір» просить її відхилити. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, наявність у банківських документах посилання на контракт не є підставою для висновку щодо недостовірності визначеної вартості товару, по-друге, умови оплати безпосередньо не впливають на ціну товару, по-третє, докази на підтвердження транспортних витрат надані у повному обсязі, по-четверте, вимоги до прайс-листа чинним законодавством не передбачені, по-п`яте, в оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтування застосування резервного методу.

У судовому засіданні представник Позивача доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю, заперечивши повністю проти задоволення апеляційної скарги Відповідача.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання вчинити дії не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представник позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Відповідача необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу Позивача - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ТОВ «Будівельний двір» 14.05.2019 року подало до Київської митниці електронну митну декларацію №UA100070/2019/236776 (а.с. 87-88) на оформлення товару - вироби з скловолокна; ціна товару згідно графи 42 - 18674,09 доларів США; митна вартість товару відповідно до графи 43 декларації визначена із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту); відповідно до графи 20 умови поставки визначено FOB (всі витрати, пов`язані з продажем товару, пов`язані з доставкою на борт визначеного судна несе продавець, всі інші витрати, в тому числі щодо подальшого транспортування, покладаються на покупця.

До вказаної митної декларації Позивачем додано наступні документи: комерційний інвойс від 19.03.2019 року №2019USD01 (а.с. 35), коносамент від 25.03.2019 року №COSU (а.с. 37), CMR від 14.05.2019 року №434761 (а.с. 38), сертифікат про походження товару від 16.04.2019 року №19С4401А1133/05777 (а.с. 39), платіжний документ від 13.05.2019 року на суму 18674,09 доларів США (а.с. 34), документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 14.05.2019 року №LS-4197598 (а.с. 56), довідка про походження товару №194400В0/006129 від 16.04.2019 року (а.с. 36), доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 19.03.2019 року №20 (а.с. 31-32), зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 13.03.2017 року №6/2017 (а.с. 27-30), договір про надання послуг митного брокера від 03.01.2019 року №26 (а.с. 40-41), договір (контракт) про перевезення від 05.08.2016 року №1231 (а.с. 48-53), копію митної декларації країни відправлення №00094019 від 20.03.2019 року (а.с. 57-59). Вартість товару зазначено 18674,09 доларів США, яка розрахована Позивачем за офіційним курсом Національного банку України 26,374033 гривні за 1 долар США з урахування вартості товару та вартості перевезення до державного кордону 20 912,00 грн., загальна вартість становить 513423,07 грн. Митна вартість товару визначена позивачем за ціною договору (основним методом).

Судом першої інстанції також встановлено, що 16.05.2019 року Відповідачем надіслано запит (повідомлення) про надання перекладу українською мовою копії митної декларації країни відправлення з пропозицією надати додаткові документи (а.с. 60-62), а 17.05.2019 року від Відповідача надійшов запит щодо консультації з приводу визначення методу митної вартості товарів (а.с. 63-66).

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження заявленої митної вартості товару ТОВ «Будівельний двір» були надані договір про надання транспортно-експедиторських з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 05.08.2016 року №1231 (а.с. 48-53) та рахунок на оплату по замовленню від 13.05.2019 року №LS-4197598 (а.с. 54).

У свою чергу, 17.05.2019 року Київською міською митницею ДФС прийнято рішення №UA100000/2019/200096/2 про коригування митної вартості товарів (а.с. 22) у зв`язку з відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відомості не підтверджено документально), а саме: документи, подані для визначення митної вартості відповідно до ст.53 МКУ, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: довідка про транспортні витрати від 14 травня 2019 року №306345/01, видана ТОВ «Ламан Шипінг», проте, відповідно до наданих товаротранспортних документів, а саме, міжнародної автомобільної накладної (CMR) та коносаменту дана компанія не зазначена як безпосередній виконавець транспортних послуг та містять відомості про інших осіб. В поданій митній декларації в графі 44 перед кодом документа « 4104» (зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються) проставлений символ «m», тобто, відповідно до наказу Мінфіну від 30 травня 2012 року №651 документ надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення товарів із застосуванням МД, проте, відсутній в поданих документах та при попередніх. Пунктом 2.2 Порядку оформлення платіжного доручення в іноземній валюті або в банківських металах, що затверджений постановою правління НБУ від 28 липня 2008 року №216 (зі змінами) зазначено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів. У наданому платіжному дорученні від 13 травня 2019 року зазначено лише контракт, що не дає можливість перевірити здійснення платежів та ідентифікувати саме з цією поставкою. Відповідно до наданого інвойсу від 19 березня 2019 року №2019USD01 відвантаження здійснюється протягом 20 робочих днів після отримання передоплати. Надане платіжне доручення датується 13 травня 2019 року, проте, відповідно до коносаменту відправлення здійснено у березні місяці поточного року. митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 МКУ.

У зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості митним органом відмовлено Позивачу у митному оформленні (випуску) товарів, про що складено відповідну картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100070/2019/00206 (а.с. 23-24).

На підставі встановлених вище обставин, проаналізувавши приписи ст. ст. 4, 49, 51, 52, 53, 54, 55, 57, 58, 64, 264 МК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість застосування Київською митницею другорядного методу при визначенні митної вартості імпортованого ТОВ «Будівельний двір» товару, оскільки доказів наявності обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення митної вартості та неподання Позивачем необхідних додаткових документів для визначення такої вартості матеріали справи не містять.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписи ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України визначають, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно ч. 2 ст. 52 Митного кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Приписи ч. 1 ст. 53 МК України визначають, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

При цьому документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій та шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у редакції, чинній на час подання митної декларації органу доходів і зборів, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Згідно ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Надаючи оцінку висновкам Київської митниці про неможливість підтвердження митної вартості товару, з якими не погодився суд першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у графі 33 рішення про коригування митної вартості товару вказано, що митна вартість товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, оскільки документи, подані для визначення митної вартості відповідно до ст. 53 МК України містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

- довідка про транспортні витрати від 14.05.2019 року №306345/01, видана ТОВ «Ламан Шипінг», проте, відповідно до наданих товаротранспортних документів, а саме, міжнародної автомобільної накладної (CMR) та коносаменту дана компанія не зазначена як безпосередній виконавець транспортних послуг та містять відомості про інших осіб;

- у поданій митній декларації в графі 44 перед кодом документа « 4104» (зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються) проставлений символ «m», тобто, відповідно до наказу Мінфіну від 30.05.2012 року №651 документа надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення товарів із застосуванням МД, проте, відсутній в поданих документах та при попередніх;

- пунктом 2.2 Порядку оформлення платіжного доручення в іноземній валюті або в банківських металах, що затверджений постановою правління НБУ від 28.07.2008 року №216 (зі змінами) зазначено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів. У наданому платіжному дорученні від 13.05.2019 року зазначено лише контракт, що не дає можливість перевірити здійснення платежів та ідентифікувати саме з цією поставкою;

- відповідно до наданого інвойсу від 19.03.2019 року №2019USD01 відвантаження здійснюється протягом 20 робочих днів після отримання передоплати. Надане платіжне доручення датується 13.05.2019 року, проте, відповідно до коносаменту відправлення здійснено у березні місяці поточного року.

Також Відповідачем звернуто увагу, що Позивачем не було надано переклад українською мовою документів відповідно до ст. 254 МК України.

За результатами проведених консультацій Відповідачем встановлено, що вищевикладені розбіжності, неточності та сумніви в достовірності відомостей, що містяться в наданих документах, не дають можливості визнати заявлену митну вартість товарів за першим методом. Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що надані декларантом документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (відомості не підтверджено документально) чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Декларантом на вимогу органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товару надано наступні документи: договір про надання транспортно-експедиторських з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 05.08.2016 року №1231, рахунок на оплату по замовленню від 13.05.2019 року №LS-4197598. Декларантом надіслано повідомлення про відмову у подачі інших додаткових та основних документів, а також не забезпечено переклад документів відповідно до ст. 254 МКУ. У органу ДФС наявна інформація щодо числових значень складових митної вартості, що могли вплинути на ціну товарів, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Положеннями ч. 6 ст. 54 МКУ встановлено, що орган ДФС може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю у разі неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 МКУ, наявності розбіжностей у поданих документах або відсутності у них всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Таким чином, керуючись положеннями вищезазначених нормативних документів та за результатами аналізу наданих декларанту документів, застосування заявленого декларантом основного методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, неможливо. Керуючись положеннями ч. 4 ст. 57 та у відповідності до ч. 5 ст. 55 МКУ з декларантом проведено процедуру консультації з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 МКУ. За результатом проведеної консультації декларанту запропоновано застосувати резервний метод визначення митної вартості відповідно до ст. 64 МКУ. Також декларанта повідомлено, що в органу ДФС наявна інформація щодо вищих рівнів митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено відповідно до ЦБД ЄАІС ДФС. Митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції): невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ; у митного органу наявна інформація щодо числових значень складових митної вартості товару та інших умов, що могли вплинути на ціну товарів, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості). Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст.64 МКУ з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами ДФС митних вартостях. Метод визначення митної вартості а ціною договору щодо ідентичних товарів не застосований у зв`язку з відсутністю вартості операції з ідентичними товарами, прийнятої органом доходів і зборів, з дотриманням умов, визначених у ст. 59 МКУ. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосований у зв`язку з відсутністю вартості операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, та прийнятої органом доходів і зборів, з дотриманням умов, зазначених у ст. 60 МКУ. Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не застосований у зв`язку з відсутністю ціни, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до положень ст. 62 МКУ. Метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) не застосований у зв`язку з відсутністю наданої виробником товарів, що оцінюються або від його імені інформації про їх вартість з дотриманням умов, зазначених у ст. 63 МКУ.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про необґрунтованість твердження Київської митниці щодо відсутності можливості обрахувати митну вартість товару за першим методом, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, під час митного оформлення Позивачем до складу документів подана довідка про транспортні витрати від 14.05.2019 року, видана ТОВ «Ламан Шипинг». Разом з тим, на переконання Відповідача, оскільки відповідно до наданих товаротранспортних документів та коносаменту дана компанія не зазначена як безпосередній виконавець транспортних послуг та вони містять відомості щодо інших осіб, то вона не може належним чином підтверджувати транспортні витрати.

Водночас, судовою колегією враховується, що відповідно до укладеного між ТОВ «Будівельний двір» та ТОВ «Ламан Шипинг» договору про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 05.08.2016 року №1231 виконавець має право доручити виконання договору третій особі. Відповідно до п. 4.4 указаного Договору при морському перевезенні вантажу споживачем морського перевезення є клієнт, який надає експедитору коносамент як підтвердження наявності договору морського перевезення, на основі яких експедитор здійснює внутрішньопортове експедитування; експедитор зобов`язується перевести грошові кошти за послугу, пов`язану з перевезенням вантажу, організатору такого перевезення; сума, зазначена за морське перевезення вантажу, переводиться на основі договору морського перевезення (коносамент) з клієнтом.

На підставі зазначеного договору ТОВ «Ламан Шипинг» виставлено Позивачу рахунок від 13.05.2019 року №LS-4197598 щодо надання послуг морського перевезення вантажу на суму 20 912,00 грн., які були сплачені ТОВ «Будівельний двір» платіжним дорученням від 14.05.2019 року.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що про обґрунтованість твердження суду першої інстанції про те, що Позивачем були надані всі необхідні у розумінні затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 Правил заповнення декларації митної вартості.

Щодо посилання Апелянта на те, що у поданій митній декларації в графі 44 перед кодом документа « 4104» (зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються) проставлений символ «m», тобто, відповідно до наказу Мінфіну від 30.05.2012 року №651 документ надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення товарів із застосуванням МД, проте, відсутній в поданих документах та при попередніх, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що копія зовнішньоекономічного контракту була подана декларантом на виконання вимог митного органу про подання додаткових документів.

Твердження Київської митниці про відсутність у платіжному документі вказівки на інвойс в якості доводів про неможливість прив`язки указаного платіжного документа із конкретною поставкою суд апеляційної інстанції вважає помилковим.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до митної декларації Позивачем було долучено платіжне доручення в іноземній валюті від 13.05.2019 року (SWIFT) ПАТ «Приват Банк» на суму 18674,09 доларів США (а.с. 34), про що зазначено як в самій декларації, так і у картці відмови. Відповідно до пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України № 216 від 28.08.2008 року, платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару в іноземній валюті або банківських металів.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що чинним законодавством України не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі. При цьому сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої Позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були надані товариством для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18 та від 13.03.2018 року у справі №825/1015/17.

Зауваження Відповідача про те, що відповідно до наданого інвойсу від 19.03.2019 року №2019USD01 відвантаження здійснюється протягом 20 робочих днів після отримання передоплати, у той час як надане платіжне доручення датоване 13.05.2019 року, а відповідно до коносаменту відправлення здійснено у березні місяці поточного року, судова колегія вважає безпідставним у розрізі того, що дотримання чи недотримання умов оплати не стосується безпосередньо його ціни. Указаний висновок також підтриманий Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 року у справі №804/4680/16 та від 30.11.2018 року у справі №815/4044/15.

Окремо суд першої інстанції вірно звернув увагу, що Відповідачем не було обґрунтовано, яким чином розбіжності в документах позбавляють його можливості перевірити заявлену Позивачем митну вартість товару та не надано інформації чому саме документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми для застосування основного методу визначення митної вартості чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Посилання в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості на те, що надані документи не були перекладені на українську мову, судова колегія оцінює критично, оскільки, по-перше, такого обов`язку при поданні документів положення ст. 254 МК України від декларанта не вимагають, по-друге, матеріали справи не містять доказів, що Відповідач вимагав у Позивача здійснити переклад усіх поданих документів, як це передбачено приписами вже згаданої ст. 254 Митного кодексу України, а переклад українською мовою митної декларації країни відправлення підприємством було надано на вимогу митного органу.

Відтак, за висновком суду, сумніви відповідача щодо неможливості встановлення митної вартості товару, на підставі поданих позивачем документів, ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Щодо посилання Київської митниці на окремі недоліки прайс-листа судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що чинним законодавством не встановлено будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись продавцем у довільній формі та на власний розсуд, а також висновків щодо цінової пропозиції. Крім того, ч. 2 ст. 53 МК України до переліку обов`язкових документів для підтвердження заявленої митної вартості не віднесено прайс-лист.

Крім іншого, на переконання судової колегії, ненадання усіх запитуваних митним органом документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами ч. 7 ст. 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Приписами ч. 8 ст. 55 МК України визначено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Відповідно до ч. 9 ст. 55 МК України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положеннями статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Так, частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частини 5-8 статті 58 МК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажу на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Вже згадані вище Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 року № 599, визначають порядок заповнення декларації митної вартості (далі - ДМВ), яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним особою - при визначенні та заявленні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту;

- митним органом - при здійсненні контролю за правильністю визначення декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту.

Відповідно до п. 1.3 вказаних Правил ДМВ подається в установленому порядку митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, разом з митною декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Посадовою особою митного органу заповнюється графа ДМВ «Для відміток митного органу». На основному аркуші, крім реєстраційного номера ДМВ, повинно бути зазначене рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів (п. п. 2.1, 2.2 вказаних Правил).

Відповідно до п. 2.3 Правил при електронному декларуванні посадова особа за допомогою автоматизованої системи митного оформлення створює та надсилає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів відповідно до частин третьої та/або четвертої статті 53 Кодексу для підтвердження митної вартості товарів із складанням їх переліку.

При електронному декларуванні повідомлення про необхідність подання документів вважається одержаним декларантом або уповноваженою ним особою з часу надходження до митного органу повідомлення в електронній формі від декларанта або уповноваженої ним особи про одержання цього повідомлення. При електронному декларуванні декларант або уповноважена ним особа надсилає повідомлення про відмову у подачі документів у складі електронного повідомлення, засвідченого електронним підписом (п. п. 2.4, 2.5 Правил).

Митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

З огляду на викладені положення однією із імперативних умов щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації та застосування іншого методу для визначення митної вартості товарів, ніж метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

З наведеного випливає, що Позивачем були виконані вимоги митного органу щодо необхідності подання додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, у зв`язку з цим суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки Окружного адміністративного суду міста Києва про відповідність поданих документів положенням МК України. При цьому, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що з урахуванням документів і пояснень, наданих Позивачем в порядку ч. 8 ст. 55 МК України, Відповідачем не доведено саме обґрунтованість прийнятого оскаржуваного рішення в частині наявності підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, відсутність її документального вирахування і підтвердження, або наявність обставин пов`язаності осіб, які вплинули на визначення митної вартості.

Згідно правової позиції Верховного Суду України вказаної в постановах від 29.05.2012 року у справі №21-91а12, від 11.09.2012 року у справі № 21-262а12, від 30.06.2015 року у справі № 814/283/14 за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З урахуванням встановлених вище обставин судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість використання Київською митницею резервного методу визначення митної вартості товару, оскільки, як було встановлено раніше, у Відповідача були наявні всі правові підстави для визначення митної вартості імпортованого ТОВ «Будівельний двір» товару за першим методом - за ціною договору.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія, у розрізі доводів апеляційної скарги ТОВ «Будівельний двір» та аргументів Київської митниці на їх спростування, вважає за необхідне зазначити таке.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що приписи ч. 1 ст. 139 КАС України визначають, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Будівельний двір» при поданні позовної заяви було заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та одночасно додано до неї документи на підтвердження їх понесення, а саме - договір про надання правової допомоги від 25.06.2019 року №25/06/2019-03, у пункті 1.1 якого визначено предмет договору, а в п. 4.1 встановлено розмір гонорару (а.с. 67-69); акт виконаних робіт від 09.07.2019 року №1, в якому зафіксовано види наданих повіреним послуг із зазначенням кількості витраченого на них часу (а.с. 72); рахунок від 25.06.2019 року на суму 20 000,00 грн. (а.с. 73); платіжне доручення від 01.07.2019 року №685216 на вказану суму (а.с. 74).

Судова колегія, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір понесених ТОВ «Будівельний двір» витрат в сумі 20 000,00 грн., пов`язаних з проведенням консультацій та підготовкою позовної заяви й її подання до суду першої інстанції, підтверджується належними та допустимими в розумінні КАС України доказами. Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

За таких обставин, судова колегія вважає, що із змісту наявних у справі документів вбачається, що ТОВ «Будівельний двір» надавалася правнича допомога у передбаченому договором обсязі, понесені витрати є пропорційними предмету спору та обсягу проведеної роботи, а також підтверджують їх безпосередній зв`язок саме з даною справою. Викладене, у свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь ТОВ «Будівельний двір» витрат, понесених на отримання професійної правничої, пов`язаної із зверненням до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом у справі №640/15255/19, в сумі 20 000,00 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений Позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами. Водночас доводи суб`єкта повноважень щодо невідповідності затраченого адвокатом часу на підготовку позовної заяви не містять належних обґрунтувань; при цьому контролюючим органом не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували відповідний розмір судових витрат.

Посилання Київської митниці на те, що розмір витрат є необґрунтованим, судовою колегією відхиляються, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що Відповідачем не здійснено.

Також є помилковим твердження суду першої інстанції про ненадання Позивачем доказів ведення книги обліку доходів і витрат адвокатом в якості підстав відмови у стягненні з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, як було вірно підкреслено ТОВ «Будівельний двір», договір про надання правової допомоги останнім було укладено з Адвокатським об`єднанням «Чудовський та партнери», яке є юридичною особою, що, у свою чергу свідчить про відсутність в останнього обов`язку вести книгу доходів і витрат.

Окремо судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У свою чергу, в силу положень ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як було встановлено раніше, ТОВ «Будівельний двір» було заявлено дві позовні вимоги, одна з яких позовна вимога майнового характеру - визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів (сплачений судовий збір 1 921,00 грн.) та одна позовна вимога немайнового характеру - скасування картки відмови та зобов`язання провести митне оформлення товару (сплачений судовий збір 1 921,00 грн.). При цьому, оскільки в частині позовної вимог про зобов`язання Київську митницю вчинити дії судом першої інстанції було відмовлено, то присудженню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача підлягав судовий збір у розмірі 2 881,50 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог (1921 х 2 х 75%).

З урахуванням наведеного, беручи до уваги положення вже згаданої вище ч. 3 ст. 139 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь ТОВ «Будівельний двір» підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог (75%).

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджується надання ТОВ «Будівельний двір» всіх необхідних документів на підтвердження митної вартості імпортованого товару, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про наявність підстав для скасування прийнятих Київською митницею актів, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в указаній частині залишити без змін. Разом з тим, помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу свідчить про необхідність скасування судового рішення в указаній частині та зміні такого рішення в частині розміру судового збору, належного до присудження на користь товариства, позаяк судом не було враховано положення ч. 3 ст. 139 КАС України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, апеляційну скаргу ТОВ «Будівельний двір» задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу та змінити в частині розміру належного до присудження на користь Позивача судового збору.

Крім іншого, ТОВ «Будівельний двір» в апеляційній скарзі було зазначено, що правонаступником Київської міської митниці ДФС є Київська митниця Держмитслужби, у зв`язку з чим судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» випливає, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року №1217-р «Питання Державної митної служби» погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 року Державною митною службою покладених на неї функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно додатку 2 до постанови 02.10.2019 року № 858 Київська міська митниця ДФС реорганізується шляхом приєднання до Київської митниці Держмитслужби. При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Київської митниці Держмитслужби здійснено 07.11.2019 року.

З урахуванням наведеного суд вважає за можливе задовольнити клопотання Апелянта та допустити заміну відповідача - Київської міської митниці ДФС () його правонаступником - Київською митницею Держмитслужби ().

Керуючись ст. ст. 52, 134, 139, 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Допустити заміну відповідача - Київської міської митниці ДФС її правонаступником Київською митницею Держмитслужби.

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2020 року - скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, б-р. Вацлава Гавела, 8-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 2, кв. 24, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2020 року - змінити в частині розподілу судових витрат, зазначивши, що стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 2, кв. 24, ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, б-р. Вацлава Гавела, 8-а, ) підлягають витрати, пов`язані із сплатою судового збору, у розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 50 копійок.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено « 04» листопада 2020 року.