Справа № 420/1058/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1058/20

Головуючий в І інстанції: Іванов Е.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 23.07.2020 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, з урахуванням ухвали суду першої інстанції про закриття провадження в частині позовних вимог, про стягнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 95631,90 грн. (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів) за період з 31 жовтня 2018 року по 04 жовтня 2019 року за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 09.01.2018 року при звільненні зі служби цивільного захисту на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року у справі № 420/5185/19.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 95631,90 грн. (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів) за період з 31 жовтня 2018 року по 04 жовтня 2019 року за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 09.01.2018 року при звільненні зі служби цивільного захисту на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року у справі № 420/5185/19.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушенні норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у даній справі проходила службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено зі служби цивільного захисту, знято з усіх видів забезпечення та виключено з кадрів ДСНС на підставі наказів Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 02.01.2018 року № 6о/с та від 09.01.2018 року № 25.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року по справі № 420/5185/19 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 09.01.2018 року, зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та вплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 09.01.2018 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2019 року по справі № 420/5185/19 апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області залишено без задоволення, а рішення - без змін

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вищенаведеного рішення відповідачем нараховано ОСОБА_1 належну їй суму індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 09.01.2018 року в сумі 661,86 грн. та виплачено вказану суму 20.01.2020 року, що підтверджується випискою від 03.02.2020 року по картці/рахунку АТКБ «Приватбанк».

Також, суд першої інстанції встановив, що 26.12.2018 року ОСОБА_1 зверталась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, в якому просила суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 98199,60 грн. (без відрахування встановлених законодавством податків та платежів) по справі № 420/6735/18.

Вищенаведений адміністративний позов ОСОБА_1 рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року по справі 420/6735/18 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту та стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 82937,40 грн. за весь час затримки з 10.01.2018 року по день фактичної виплати одноразової допомоги 30.10.2018 року (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів).

Вказане рішення набрало законної сили 17.07.2019 року, оскільки залишено постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі № 420/6735/18 - без змін.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що середній заробіток за час затримки, а саме у період з 10.01.2018 року по 30.10.2018 року стягнуто на користь позивача рішенням у справі № 420/6735/18.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що періодом, з якого повинно починатись стягнення середнього заробітку є 31.10.2018 року, а кінцевою датою затримки розрахунку є день ухвалення рішення по справі № 420/5185/19, тобто, 04.10.2019 року.

Середньоденний заробіток ОСОБА_1 , як погоджено сторонами, становить 282,10 грн.

Час затримки розрахунку з 31.10.2018 року по 04.10.2019 року включно становить 339 календарних днів.

Середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить: 282,10 гривень (середньоденний заробіток) помножити на 339 днів (час затримки розрахунку) дорівнює 95631,90 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 95631,90 грн. (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів) за період з 31 жовтня 2018 року по 04 жовтня 2019 року за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 09.01.2018 року при звільненні зі служби цивільного захисту на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року у справі № 420/5185/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, в тому числі, щодо суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, кінцевої дати затримки розрахунку, з огляду на викладене.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В свою чергу, згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом першої інстанції та визнається учасниками справи, позивача звільнено зі служби цивільного захисту, знято з усіх видів забезпечення та виключено з кадрів ДСНС на підставі наказів Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 02.01.2018 року № 6о/с та від 09.01.2018 року № 25.

Проте, індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 09.01.2018 року позивачу виплачено лише 20.01.2020 року за рішенням суду у справі № 420/5185/19, що набрало законної сили.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі статті 117 КЗпП України.

Посилання апелянта на те, що норми оплати праці майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 регулюються нормами спеціального законодавства України та до неї не може застосовуватись загальне законодавство про оплату праці колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спеціальним законодавством, на яке посилається апелянт, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, а тому, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України, як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби цивільного захисту.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта стосовного того, що кошторисами на 2016-2018 р.р. індексація грошових доходів для осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту не передбачалась, а тому, відповідно позивачу були виплачені усі належні їй при звільненні суми, які передбачені законодавством та відображені у державному кошторисі на утримання відповідача, оскільки протиправність бездіяльності відповідача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 09.01.2018 року та обов`язок відповідача здійснити нарахування, та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період встановлено рішенням суду у справі № 420/5185/19, що набрало законної сили, а тому, ці обставини не підлягають доказуванню у даній справі згідно вимог ч. 4 ст. 78 КАС України.

На підставі наведеного, колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо відсутності підстав у суду першої інстанції для покладення на відповідача обов`язку щодо виплати відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення з огляду на те, що рішенням суду у даній справі не визнано протиправними дій відповідача та не встановлено його вини, оскільки такі обставини встановлені рішенням суду у справі № 420/5185/19, що набрало законної сили.

Також, апелянт в поданій апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції, прийнявши рішення щодо стягнення на користь позивача відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення та не визнавши, при цьому, протиправними дії відповідача, порушив правила розмежування юрисдикції між судами. Апелянт вважає, що задоволені судом вимоги позивача підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, аналізуючи зміст та характер спірних правовідносин, оскільки позивач у даній справі проходила службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області та цей спір стосується виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, на підставі ст. 19 КАС України, дійшов вірного висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі статті 117 КЗпП України з огляду на наявність спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, та здійснення виплати позивачу індексації грошового забезпечення за рішенням суду у справі № 420/5185/19, колегія суддів зазначає наступне.

Нормами статті 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

На підставі наведеного, враховуючи, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі статті 117 КЗпП України.

Висновки суду у даній справі відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у випадку визначення суми виплат судовим рішенням, яка викладена у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17. Так, Великою Палатою Верховного Суду у вказаному рішенні визначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Також, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Великою Палатою Верховного Суду вказано, що у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Водночас, вирішуючи справу, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно якої, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

В свою чергу, застосовуючи до обставин даної справи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного: позивач звернулась до суду з цим позовом у лютому 2020 року, в той час, як звільнення позивача мало місце у січні 2018 року; відповідач заперечував проти права позивача на індексацію грошового забезпечення, а тому, факт порушення цього права та сума індексації грошового забезпечення, що підлягає виплаті, були встановлені лише під час судового розгляду справи № 420/5185/19; сума індексації грошового забезпечення, яка виплачена позивачу за рішенням суду складає 661,86 грн. та не оспорюється позивачем, при цьому, більш ніж в 144 р. менша, ніж сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні, яка заявлена позивачем до стягнення у даній справі.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 8000 грн. за період з 31.10.2018 року (як того просила позивач) по 20.01.2020 року (день фактичного розрахунку, як того вимагають положення статті 117 КЗпП). Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 8000 грн. зі зміною розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8000 (вісім тисяч) гривень за період з 31.10.2018 року по 20.01.2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 05.11.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька