Справа № 640/85/20
Суддя: Бабенко Костянтин Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/85/20 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Єгорової Н.М., Степанюка А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в місті Києві, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування Наказу, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів за затримку розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з п. 3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом спору у даній справі є визнання протиправним та скасування Наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 грудня 2019 року №411 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 , виплати компенсації за невикористану відпустку, виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у поліції; зобов`язання Відвідачів поновити Позивача на службі в поліції на посаді оперуповноваженого або на рівнозначній посаді; стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України середнього заробітку за час вимушеного прогулу; визнання бездіяльності Відповідачів протиправною, зобов`язати виплатити Позивачу компенсацію за весь період служби у вихідні дні, святкові дні, у нічний та надурочний час; стягнення з Відповідачів коштів за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково; стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в особі Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 20 026,99 грн.; зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України в особі Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 09 грудня 2019 року по день фактичної виплати заборгованості зі сплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані відпустки; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем - Ліквідаційною комісією Департаменту захисту економіки Національної поліції України, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить судове рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Позивач скористався правом, передбаченим частиною першою ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується наявним в матеріалах справи його Відзивом на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з Витягу з Наказу ГУ МВС України в Донецькій області «По особовому складу» від 31 січня 2013 року №33 о/с Позивача відряджено для подальшого проходження служби у розпорядження ГУ МВС України в м. Києві.

Наказом ГУ МВС в м. Києві «Щодо особового складу» від 12 лютого 2013 року №94 о/с, Позивача, який прибув з ГУ МВС в Донецькій області, призначено на посаду оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами в базових галузях та сферах економіки управління державної служби боротьби з економічною злочинністю з 01 лютого 2013 року.

Наказом ГУ МВС в м. Києві «Щодо особового складу» від 06 листопада 2015 року №1051 о/с, відповідно до пунктів 9, 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року в запас Збройних Сил за пунктом 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації)), Позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління протидії злочинності у сфері економіки.

Як зазначено в позовній заяві, Позивач з листопада 2015 року працював на посадах оперуповноваженого структурних підрозділів Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

02 жовтня 2019 року, відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про Національну поліцію», Постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2019 року №841 «Про ліквідацію територіального органу Національної поліції», Наказу Національної поліції України від 26 вересня 2019 року №959 «Про внесення змін до структури та штатів Національної поліції України», Позивача письмово попереджено, що після закінчення двомісячного строку з моменту одержання цього Попередження він підлягає звільненню зі служби в поліції згідно з пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України «По особовому складу» від 05 грудня 2019 року №411 о/с Позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділу протидії злочинам у галузях економіки, житлово-комунальному господарстві та сфері інфраструктури управління захисту економіки у м. Києві з 09 грудня 2019 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) на підставі його Рапорту від 29 листопада 2019 року.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII), пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Статтею 92 Закону №580-VIII визначено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом; поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до частин першої, другої статті 93 Закону №580-VIII, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються; тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Згідно з частинами п`ятою - сьомою статті 93 Закону №580-VIII, відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році; поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб; чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 93 Закону України №580-VIII, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року; за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з частиною п`ятою ст. ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

А як зазначено в Постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №826/8185/18 за позовом ОСОБА_2 до Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, аналізуючи наведені норми законодавства суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

В наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

З огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Посилання скаржника на те, що грошова компенсація при звільненні поліцейського виплачується лише за невикористану в році звільнення відпустку, а тому, правові підстави для виплати позивачу компенсації за невикористану ним відпустку за попередні роки, відсутні, колегія суддів відхиляє, оскільки відпустка за попередні роки зберігається за особою, що підтверджується наведеними вище доводами.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України компенсації за невикористані у 2015-2019 роках відпустки.

Щодо адміністративного позову в частині стягнення з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку колегією суддів встановлено наступне.

Як вбачається з Постанови Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №127/12474/16 за позовом ОСОБА_3 до Державної акціонерної компанії «Укрресурси» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втраченої частини коштів, згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення адміністративного позову в цій частині.

Згідно зі ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини першої ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності.

Згідно з п. 2 частини першої ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

А відповідно до з п. 2 частини п`ятої ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України залишити без задоволення, а Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскаржена бути не може, крім передбачених пп. а) - г) п. 2 частини п`ятої ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України випадків.

Постанову складено в повному обсязі 06.11.2020 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Єгорова Н.М.

Степанюк А.Г.