Справа № 300/1635/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1635/20 пров. № А/857/11601/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

з участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року (суддя Кафарський В.В., м.Івано-Франківськ),

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №62202234 від 16.06.2020.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №62202234 від 16.06.2020. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погодившись частково із таким рішенням, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача по справі. Звертає увагу, що згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019 у справі №0940/1790/18 Головним управлінням мало бути повторно розглянута заява від 14.05.2018 про призначення пенсії. Саме такі дії було проведено та призначено пенсію ОСОБА_1 з 14.05.2018 року.Оскільки Головним управлінням було виконано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019 року, а саме в частині повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.05.2018 та розпорядженням від 23.05.2019 року було призначено пенсію, відповідно державним виконавцем правомірно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи в засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії з 17.02.2018, оскільки із заявою про її призначення він звернувся за два дні до закінчення трьохмісячного строку з дня досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку. Однак, пенсія позивачу на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019 призначена з дня подання заяви 14.05.2018, а не з наступного за досягненням пенсійного віку дня 17.02.2018, тобто фактично пенсійний орган не виконав у повному обсязі рішення суду. Як наслідок, відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження №62202234 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 16.06.2020 про закінчення виконавчого провадження №62202234 від 16.06.2020 з примусового виконання виконавчого листа №0940/1790/18 від 02.07.2019 є такою, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо покликань апелянта на те, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача по справі суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною третьою статті 287 КАС України передбачено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця приватний виконавець.

За приписами статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року№ 2832/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1302/29432, органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі відділи державної виконавчої служби).

Наказом Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року № 1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Типового положення управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі головне територіальне управління юстиції).

До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

З аналізу вказаних норм, суд апеляційної інстанції дійшов исновку, що Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) є належним відповідачем у даній справі.

По суті позовних вимог суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 в адміністративній справі №0940/1790/18 за позовом ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання до вчинення дій в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі №0940/1790/18 скасовано та прийнято нове, яким задоволено позов частково. Зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.05.2018 про призначення пенсії за віком.

02.07.2019 Івано-Франківським окружним адміністративним судом на виконання вищевказаної постанови суду видано виконавчий лист у справі №0940/1790/18.

27.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до структурного підрозділу відповідача відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень із заявою про примусове виконання судового рішення по справі №0940/1790/18, долучивши виконавчий лист від 02.07.2019 (а.с. 5-7).

У заяві позивач вказав, що 06.05.2020 Головне управління Пенсійного фонду України повідомило його, що відповідно до рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії, але не з 17.02.2018 дати настання права на отримання пенсії, а з 14.05.2018 дати подання заяви про призначення пенсії. При цьому, повідомив, що таким чином відповідач добровільно не виконує вимоги Закону і рішення суду.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 28.05.2020 відкрито виконавче провадження ВП №62202234 із примусового виконання вказаного виконавчого листа №0940/1790/18 від 02.07.2019 (а.с. 8).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 16.06.2020 виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа №0940/1790/18 від 02.07.2019 закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Прийняте рішення про закінчення виконавчого провадження мотивоване тим, що згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.06.2020 за №0900-0803-8/9505 повторно розглянуто розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.05.2018 про призначення пенсії за віком. Згідно розпорядження від 23.04.2020 проведено перерахунок пенсії з 14.05.2018 із врахуванням стажу роботи з 03.08.1994 по 14.06.2000 у творчому об`єднанні «Берегиня».

Вважаючи дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) протиправними, а постанову про закінчення виконавчого провадження №62202234 від 16.06.2020 незаконною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року (далі Закон № 1404-VІІІ).

За приписами статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню..

Згідно ч.1 ст.18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону № 1404-VІІІ).

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч.4 ст.18 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно п.9 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч.2 ст.39 Закону № 1404-VІІІ ).

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.3 ст.39 Закону № 1404-VІІІ ).

Згідно ч.1 ст.40 Закону № 1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Положеннями статті 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення є рішеннями немайнового характеру, виконання яких регулює розділ VIII Закону України «Про виконавче провадження».

Загальні умови виконання таких рішень визначено статтею 63 Закону № 1404-VІІІ.

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання виконавчого листа №0940/1790/18 від 02.07.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 14.05.2018 та розпорядженням від 23.05.2019 призначено пенсію за віком з 14.05.2018.

Розпорядженням від 23.04.2020 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 14.05.2018 із врахуванням стажу роботи з 03.08.1994 по 14.06.2000 у Творчому об`єднанні «Берегиня».

Згідно змісту постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019: «Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною відмови у призначенні пенсії за віком та зобов`язання призначити пенсію за віком з 17.02.2018 за заявою від 14.05.2018, з урахуванням в 1,5 кратному обчисленні періоду роботи в районі Крайньої Півночі з 16.11.1987 до 01.01.1991 та в звичайному обчисленні періодів страхового стажу з 03.08.1994 по 14.06.2000 і з 01.11.2017 по 31.12.2017…

станом на час досягнення позивачем віку 60 років, стаж позивача не становив більше 25 років необхідного.

У зв`язку з цим, для набуття необхідного стажу, позивачем та ГУ ДФС в Івано-Франківській області укладено договори від 03.05.2018 на суму 4914 грн 36 коп. та від 04.07.2018 на суму 3276 грн. 24 коп. про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Однак відповідач відмовив у зарахуванні періоду добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у пенсійному страхуванні з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року згідно договору про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування від 04.07.2018 став керуючись тим, що у позивача станом на дату досягнення віку - 60 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відсутній необхідний страховий стаж 25 років, а відтак відсутнє право на пенсію за віком саме з 17.02.2018, і для призначення пенсії необхідно повторно звернутись із заявою, тобто після 04.07.2018…

Разом з цим колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4.2 Постанови Правління ПФУ Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності)…

Положеннями п. 1.7. Порядку визначено, що Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви…

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону».

При цьому, згідно положень частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд звертає увагу, що виконуючи рішення суду, як і в будь-якому іншому випадку, пенсійний орган має діяти відповідно до норм чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії з 17.02.2018, оскільки із заявою про її призначення він звернувся за два дні до закінчення трьохмісячного строку з дня досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку.

Про вказану обставину (виконання рішення суду не в повному обсязі) ОСОБА_1 повідомив відповідача і в заяві від 27.05.2020 про примусове виконання судового рішення по справі №0940/1790/18.

Враховуючи, що пенсія позивачу на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019 призначена з дня подання заяви 14.05.2018, а не з наступного за досягненням пенсійного віку дня 17.02.2018, тобто фактично пенсійний орган не виконав у повному обсязі рішення суду.

Відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції. що відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження №62202234 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 16.06.2020 про закінчення виконавчого провадження №62202234 від 16.06.2020 з примусового виконання виконавчого листа №0940/1790/18 від 02.07.2019 є такою, що підлягає скасуванню.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 300/1635/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула