Справа № 640/11234/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Сорочка Є.О. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря: Лисенко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України та Національної служби здоров`я України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Народного депутата України VIIІ скликання ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство охорони здоров`я України, Національна служба здоров`я України про визнання незаконною та нечинною постанову в частині, -

ВСТАНОВИВ:

Народний депутат України VIII скликання Деркач Андрій Леонідович звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство охорони здоров`я України, Національна служба здоров`я України про визнання незаконним та нечинним абзац третій пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реімбурсації лікарських засобів» від 27.02.2019 №135 - з 01.04.2019 реімбурсація лікарських засобів здійснюється виключно за електронними рецептами, виписаними через електронну систему охорони здоров`я, відповідно до Порядку реімбурсації лікарських засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2017 №152 «Про забезпечення доступності лікарських засобів» (Офіційний вісник України, 2017 p., №26, ст. 749), з урахуванням змін, затверджених цією постановою.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року позов задоволено частково. Абзац третій пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реімбурсації лікарських засобів» від 27 лютого 2019 року №135 «з 1 квітня 2019 р. реімбурсація лікарських засобів здійснюється виключно за електронними рецептами, виписаними через електронну систему охорони здоров`я, відповідно до Порядку реімбурсації лікарських засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2017 р. №152 «Про забезпечення доступності лікарських засобів» (Офіційний вісник України, 2017 р., №26, ст. 749), з урахуванням змін, затверджених цією постановою» - визнано протиправним та нечинним в частині слова «виключно».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України вжити заходів для розроблення нормативно-правового акту, що врегульовує питання можливості виписування електронного рецепту на лікарські засоби, що підлягають реімбурсації пацієнту, сімейний лікар якого знаходиться у відпустці, лікарняному тощо, а також можливості отримання пацієнтами рецептів на отримання лікарських засобів, що підлягають реімбурсації, у випадку відсутності енергопостачання, з незалежних від надавача первинної медичної допомоги причин. В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем та третіми особами подано апеляційні скарги, в яких просять скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову, оскільки вважають, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, позивач має діагноз за системою міжнародної класифікації первинної медичної допомоги (ІСРС-2): К86 гіпертонія неускладнена.

28.11.2019 позивач уклав з КНП «Ямпільська ЦРЛ» Ямпільської районної ради Сумської області декларацію №0001-590Р-5Т00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, відповідно до якої обрав лікаря ОСОБА_2

11.12.2019 перебуваючи у робочому відрядженні в якості народного депутата у Ямпільському районі Сумської області позивач відчув головний біль, коливання тиску, дискомфорт в прикардіальній ділянці і звернувся до КНП «Ямпільська ЦРЛ» для огляду обраним сімейним лікарем.

За результатом обстеження позивача сімейним лікарем призначено прийом ліків, в тому числі, Еналаприл таблетки 10мг ТМ «Еналаприл» (Тева Україна, Польща), Амлодипін таблетки 10 мг. ТМ «Амлодипін» (АТ «Фармак», Україна).

Діагноз К86 гіпертонія неускладнена відноситься до серцево-судинних захворювань.

За твердженнями позивача, у зв`язку зі збоями в роботі медичної інформаційної системи, сімейний лікар не зміг надати йому електронний рецепт для забезпечення необхідними медичними препаратами за програмою «Доступні ліки».

Враховуючи наведене, позивач звернувся до Головного лікаря Ямпільської ЦРЛ із заявою вх.1501/01-08 від 11.12.2019 з проханням розглянути альтернативний варіант забезпечення його необхідними медичними препаратами за програмою «Доступні ліки» чи вказати інший спосіб видачі рецепту.

У відповідь на подану позивачем заяву головний лікар КНП «Ямпільська ЦРЛ» листом №01-08/1/893 від 11.12.2019 повідомив, що відповідно до постанов Кабінету Міністрів України, що врегульовують питання реімбурсації лікарських засобів, альтернативного варіанту забезпечення пацієнта ліками за програмою «Доступні ліки» не існує. На момент звернення позивача медична інформаційна система працювала некоректно, відбувся збій, тому виписати електронний рецепт не було можливості. Також позивача повідомлено, що з метою забезпечення його ліками за програмою «Доступні ліки», у випадку налагодження роботи медичної інформаційної системи, буде виписано електронний рецепт, про що позивача додатково повідомлять за вказаним ним у декларації про обрання лікаря первинної медичної допомоги засобом зв`язку.

Не отримавши ліки, у гарантований державною програмою спосіб, позивач звернувся до суб`єкта господарювання ПП «Фіалка», Аптека №6, що знаходиться на бульварі Ювілейний, 6 в смт. Ямпіль, Сумської області та придбав зазначені ліки за власний кошт.

Відтак позивач вважає, що Кабінет Міністрів України створив обставини, за яких вводиться обмеження щодо надання людям доступу до фінансування відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм, в зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною сьомою статті 9 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» визначено, що порядок реімбурсації лікарських засобів за програмою медичних гарантій на відповідний рік, типова форма договору про реімбурсацію, порядок його укладення, зміни та припинення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України 17.03.2017 №152 «Про забезпечення доступності лікарських засобів» було затверджено Порядок реімбурсації лікарських засобів (далі - Порядок №152).

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 №135 (далі - Постанова №135) до постанови Кабінету Міністрів України №152 були внесені зміни, а саме абзац третій пункту другого передбачає «з 01.04.2019 реімбурсація лікарських засобів здійснюється виключно за електронними рецептами, виписаними через електронну систему охорони здоров`я, відповідно до Порядку реімбурсації лікарських засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2017 №152 «Про забезпечення доступності лікарських засобів» (Офіційний вісник України, 2017 p., №26, ст. 749), з урахуванням змін, затверджених цією постановою».

Основоположними принципами діяльності Кабінету Міністрів України є дотримання верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII (далі - Закон №794-VII).

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону № 794-VII діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення праві і свобод людини та громадянина, запобігання та протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Відповідно до частин першої статті 49 вказаного Закону Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

В свою чергу, частиною восьмою цієї статті передбачена можливість оскарження до суду в порядку та у випадках, установлених законом, актів Кабінету Міністрів України.

В той же час, особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначені у положеннях статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 264 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт (частина друга статті 264 КАС України).

При цьому, суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині (частина дев`ята статті 264 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Колегія суддів з огляду на вищезазначене, звертає увагу, що до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Більш того, у будь-якому разі обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення його порушених прав, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Як убачається з позовної заяви, позивач просить суд визнати незаконним абзац третій пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 135, в частині виключного застосування електронних рецептів.

Обґрунтовуючи наявність порушеного права спірною постановою позивач вказує, що у зв`язку зі збоями в роботі медичної інформаційної системи, сімейний лікар не зміг надати електронний рецепт на призначені йому лікарські засоби, що підлягають реімбурсації, який виписується тільки в електронній формі.

Разом з тим, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що на запит Північного міжрегіонального департаменту Національної служби здоров`я України щодо не забезпечення технічної можливості виписування електронних рецептів, КНП «Ямпільська ЦРЛ» Ямпільської районної ради Сумської області своїм листом від 16.06.2020 № 01-02/1/738 надало інформацію про те, що станом на 11.12.2019 (дата звернення позивача до КНП «Ямпільська ЦРЛ») не працював головний роутер лікарні, а також були відсутні запасні роутери. Також повідомлено, що електронний рецепт був виписаний на наступний день, про що пацієнту було повідомлено засобами телефонного зв`язку, повторно пацієнт за отриманням електронних рецептів не звертався. Крім того, вказаним листом також повідомлено Північний міжрегіональний департамент Національної служби здоров`я України щодо проведення роботи з прокладання альтернативної гілки зі встановленням безперебійного джерела живлення, придбання додаткового роутеру, розвантаження мережевого обладнання.

Отже, з наведеного вбачається, що порушення прав ОСОБА_1 , про які він стверджує у своїй позовній заяві відбулось внаслідок незабезпечення КНП «Ямпільська ЦРЛ» організації технічної можливості виписування електронних рецептів.

При цьому, позивач мав можливість скористатись наданим йому правом на отримання ліків за електронним рецептом на наступний день, тобто 12.12.2019, однак таким правом не скористався, а тому твердження позивача про позбавлення можливості участі в програмі «Доступні ліки» через неможливість отримати електронний рецепт є безпідставними.

В той же час, позивачем не наведено належних обґрунтувань на підтвердження доводів щодо порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, пов`язаних з прийняттям Кабінетом Міністрів України оскаржуваної постанови в частині, а наведені доводи фактично базуються на припущеннях, без посилання на реальні порушення таких прав чи інтересів, стосуються господарської діяльності закладу охорони здоров`я щодо забезпечення надання медичних послуг, а тому не можуть свідчити про незаконність самої постанови.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково надавалась оцінка обставинам щодо можливості виписування електронного рецепту на лікарські засоби, що підлягають реімбурсації пацієнту, сімейний лікар якого знаходиться у відпустці, лікарняному тощо, а також можливості отримання пацієнтами рецептів на отримання лікарських засобів, що підлягають реімбурсації, у випадку відсутності енергопостачання, з незалежних від надавача первинної медичної допомоги причин, оскільки такі не належать до обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та не слугували підставою звернення до суду із даним адміністративним позовом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що повноваження відповідача щодо винесення постанов та розпоряджень є його виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), з огляду на те, що право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України мають виключно члени Кабінету Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень (іншого суб`єкта при здійсненні владних управлінський функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень) на відповідність критеріям, закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, в іншому ж разі це призведе до порушення принципу розподілу влади.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, тобто задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В той же час, як вже зазначалось, позивачем не наведено належними та допустимими доказами дійсного (фактичного) порушення оскаржуваним актом Кабінету Міністрів України права позивача на доступ до необхідних медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій.

Відсутні обґрунтовані підстави для того, щоб оскаржувати положення законодавства абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище. Відповідно до вимог чинного законодавства, звернення до адміністративного суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних або приватних правовідносинах.

У свою чергу, як вже було вказано судом, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України та Національної служби здоров`я України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволенні позову Народного депутата України VIIІ скликання ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство охорони здоров`я України, Національна служба здоров`я України про визнання незаконною та нечинною постанову в частині, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: