Справа № 500/543/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 500/543/20 пров. № А/857/9046/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування наказу,

суддя у І інстанції Мандзій О.П.,

час ухвалення рішення 12 год 44 хв,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 15 червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

24 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС) від 31 січня 2020 року №1-дс «Про оголошення догани ОСОБА_2 », яким йому оголошено догану за невиконання вимог пункту 2.5.17 Регламенту Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі Регламент), затвердженого наказом ГУ ДПС № 767 від 09 грудня 2019 року, пункту 7 розділу ІІІ Правил внутрішнього службового розпорядку Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі Правила ВСР), затверджених протоколом № 1 загальних зборів державних службовців ГУ ДПС від 18 жовтня 2019 року, та пункту 2.1 розпорядження ГУ ДПС № 53-р від 16 вересня 2019 року «Про підвищення рівня службової дисципліни».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 500/543/20 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що висновок ГУ ДПС про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що полягає у тривалому (більш як на 1 год.) перебуванні ОСОБА_1 26 грудня 2019 року за межами адміністративного приміщення Козівського управління ГУ ДПС без попереднього інформування керівництва про необхідність відлучення з робочого місця, мети відлучення та орієнтовного часу повернення зроблено без доведеності такого факту, без фактичного повного з`ясування вказаних обставин та належного документування, а отже оскаржуваний наказ є необґрунтованим і підлягає скасуванню.

Відповідач ГУ ДПС у поданій апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що матеріалами дисциплінарної справи № 1 встановлено факт тривалого (більше як на годину) перебування позивача 26 грудня 2019 року за межами адміністративного приміщення без попереднього інформування керівництва ГУ ДПС про необхідність відлучення з робочого місця, мети відлучення та орієнтовного часу повернення. Дисциплінарний проступок ОСОБА_1 правомірно кваліфікований за пунктами 5-6 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу» (далі Закон № 889-VІІІ) у частині виконання або неналежного виконання наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, недотримання Правил ВСР та відповідно статей 66 - 68 Закону Закон № 889-VІІІ за який передбачено застосування дисциплінарного стягнення у виді догани.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 24 вересня 2019 року призначений на посаду начальника Козівського управління ГУ ДПС.

Відповідно до доповідної записки від 26 грудня 2019 року завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції ГУ ДПС ОСОБА_3 на ім`я начальника ГУ ДПС працівниками сектору 26 грудня 2019 року у телефонному режимі було отримано анонімне повідомлення щодо неодноразового порушення трудової дисципліни начальником Козівського управління ГУ ДПС ОСОБА_1 , яке виразилось у його відсутності без поважних причин на робочому місці у післяобідню пору 24 грудня 2019 року та у передобідню пору 26 грудня 2019 року.

У поясненні від 26 грудня 2019 року на ім`я в.о. начальника ГУ ДПС В. Лісницького позивач зазначив, що у зазначені періоди перебував на робочому місці.

ГУ ДПС дорученням від 03 січня 2020 року №1/19-00-01-01-05 створено робочу групу, якій доручено з 03 січня 2020 року по 15 січня 2020 року провести перевірку з питань дотримання начальником Козівського управління ГУ ДПС ОСОБА_1 службової дисципліни та Правил ВСР, вимог розпорядження ГУ ДПС «Про підвищення рівня службової дисципліни» № 53-р від 16 вересня 2019 року за період з 01 грудня 2019 року по 28 грудня 2019 року.

За результатами перевірки було складено акт від 15 січня 2020 року №4/19-00-01-02-03, у якому зазначено про порушення вимог Регламенту Головного управління ДПС у Тернопільській області, затвердженого наказом ГУ ДПС № 767 від 09 грудня 2019 року, Правил ВСР та розпорядження ГУ ДПС від 16 вересня 2019 року № 53-р «Про підвищення рівня службової дисципліни», яке мало місце 26 грудня 2019 року та проявилося у перебуванні начальника Козівського управління ГУ ДПС ОСОБА_1 більше 1 години за межами адмінприміщення без попереднього інформування керівництва ГУ ДПС про необхідність відлучення з робочого місця, мети відлучення та орієнтовного часу повернення.

Управлінням забезпечення роботи ГУ ДПС 20 січня 2020 року подано доповідну записку №7/19-00-01-02-05 на ім`я в.о. начальника ГУ ДПС В.Лісницького з пропозицією прийняти рішення про порушення дисциплінарного провадження.

ГУ ДПС 21 січня 2020 року винесено наказ № 107 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_4 ».

Відповідно до протоколу засідання дисциплінарної комісії ГУ ДПС № 2 від 29 січня 2020 року комісія визнала наявність у діях начальника Козівського управління ГУ ДПС ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 5, 6 частини 2 статті 65 Закону № 889-VІІІ у частині невиконання або неналежного виконання наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, недотримання правил внутрішнього службового розпорядку та запропонувала притягнути його до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Наказом ГУ ДПС № 1-дс від 31 січня 2020 року ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання вимог пункту 2.5.17 Регламенту Головного управління ДПС у Тернопільській області, затвердженого наказом ГУ ДПС №767 від 09 грудня 2019 року, пункту 7 розділу ІІІ Правил ВСР, та пункту 2.1 розпорядження ГУ ДПС «Про підвищення рівня службової дисципліни» № 53-р від 16 вересня 2019 року, що зумовлено тривалим (більш як на 1 год) перебуванням його 26 грудня 2019 року за межами адмінприміщення без попереднього інформування керівництва ГУ ДПС про необхідність відлучення з робочого місця, мети відлучення та орієнтовного часу повернення.

Позивач ОСОБА_1 не погодився із зазначеним наказом ГУ ДПС № 1-дс від 31 січня 2020 року та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається, за захистом своїх прав.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі матеріалів адміністративної справи, що розглядається, та позицій сторін цього публічно-правового спору, що викладені у заявах по суті справи та поясненнях, даних під час судового розгляду, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суть спірних правовідносин зводиться до перевірки обґрунтованості висновку відповідача про встановлення факту перебування начальника Козівського управління ГУ ДПС ОСОБА_1 26 грудня 2019 року більше 1 години поза межами адміністративного приміщення вказаної установи без попереднього інформування керівництва ГУ ДПС про необхідність відлучення з робочого місця, мети відлучення та орієнтовного часу повернення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, регламентується Законом №889-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 64 Закону № 889-VIII передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 65 вказаного Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Приписами пунктів 5 та 6 частини 2 статті 65 Закону №889-VIII передбачено, що дисциплінарними проступками, зокрема, є: невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; недотримання правил внутрішнього службового розпорядку.

Згідно із частиною 1статті 66 Закону №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини 2 статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану (частина 3 статті 66 Закону №889-VIII).

При цьому сторонами визнається правовий статус ОСОБА_1 , як державного службовця, визначений Законом № 889-VІІІ, а відтак і необхідність дотримання визначеного вказаним нормативним актом порядку притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

ОСОБА_1 не заперечується ознайомлення із вимогами пункту 2.5.17 Регламенту Головного управління ДПС у Тернопільській області, затвердженого наказом ГУ ДПС №767 від 09 грудня 2019 року, пункту 7 розділу ІІІ Правил ВСР, та пункту 2.1 розпорядження ГУ ДПС «Про підвищення рівня службової дисципліни» № 53-р від 16 вересня 2019 року, порушення яких ставиться йому відповідачем у провину.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що у оскаржуваному наказі №1-дс від 31 січня 2020 року не зазначено часу відлучення та повернення на робоче місце позивача 26 грудня 2019 року, тоді як той стверджує про перебування у підпорядкованому структурному підрозділі не більше 10 хв та прибуття власним транспортом близько 9 год до приміщення Козівського управлінні ГУ ДПС.

Перебування ОСОБА_5 26 грудня 2019 року на робочому місці у робочий час підтверджується письмовими поясненнями заступників начальника Козівського управлінні ГУ ДПС ОСОБА_6 та М. ОСОБА_7 на ім`я в.о. начальника ГУ ДПС В. Лісницького (а.с.47-48).

Окрім того, позивач ОСОБА_5 у своїх письмових поясненнях на ім`я в.о. начальника ГУ ДПС В.Лісницького від 11 грудня 2020 року та від 24 січня 2020 року також заперечував свою відсутність на робочому місці 26 грудня 2019 року більше однієї години (а.с.43, 44).

Акт про відсутність державного службовця на робочому місці на виконання приписів пункту 2 розділу VІ Правил ВСР не складався.

На переконання апеляційного суду, посилання відповідача на те, що працівники сектору з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 26 грудня 2019 року близько 10 год ранку намагалися невдало зв`язатися із позивачем, телефонуючи на його робочий номер телефону, не можна вважати належним та достатнім доказом беззаперечної відсутності ОСОБА_5 у той у приміщенні установи.

При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження перебування начальника Козівського управління ГУ ДПС Пунька І.Ю. 26 грудня 2019 року поза межами адміністративного приміщення ні матеріали дисциплінарної справи, ні матеріали адміністративної справи не містять.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Таким чином, на думку апеляційного суду, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що висновок ГУ ДПС про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що проявився у тривалому (більш як на 1 год) перебуванні 26 грудня 2019 року поза межами адміністративного приміщення Козівського управління ГУ ДПС без попереднього інформування керівництва про необхідність відлучення з робочого місця, мети відлучення та орієнтовного часу повернення, зроблено без належних для цього підстав, що призвело до прийняття протиправного наказу ГУ ДПС №1-дс від 31 січня 2020 року «Про оголошення догани ОСОБА_2 ».

Відтак, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 500/543/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 06 листопада 2020 року.