Справа № 367/2499/20
Суддя: Оладько С. І.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/2499/20
Провадження №2-а/367/290/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Оладько С.І.,

при секретарі Герус Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції сектору реагування патрульної поліції №4 Сухович Назар Іванович Бродівське відділення поліції Золочівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, відповідно до якого зазначив, що 20.04.2020 він, на автомобілі повертався до додому. Приблизно о 15 год. 40 хв. проїжджав місто Броди, рухаючись автомобільною трасою М06 Київ - Чоп. Проїжджаючи населений пункт, він здійснив проїзд через перехрестя, яке регулюється світлофором. Вважає за необхідне звернути увагу, що указаний світлофор мав функцію по секундного відліку, тобто на світлофорі відображалася кількість секунд дії зеленого світла.

Вказує, що проїжджаючи регульоване перехрестя він, звичайно, дивився на світлофор та переконався, що на ньому горить зелене світло. При цьому, рухаючись в колоні автомобілів, з дозволеною швидкістю, та вже проїжджаючи сам світлофор, він, зауважив, що на світлофорі горить зелене світло та відмітка «З», тим самим указуючи на продовження горіння зеленого світла протягом трьох секунд. Тобто, ним було повністю дотримано п. 8.7.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху». До того ж, звертає увагу на те, що будь-яких перешкод автомобілям з іншого боку перехрестя, екстрених ситуації, перевищення швидкості, тощо не було, що ще раз підтверджує факт нормального, правомірного, у відповідності з положеннями Правил дорожнього руху, здійснення ним проїзду через перехрестя.

Після цього інспектор поліції зупинив його авто. Так, інспектор поліції стверджував, що нібито він, рухаючись через перехрестя здійснив проїзд на червоне світло. На підтвердження указаного інспектор поліції надав незрозумілий відеозапис, який здійснено з іншого (перпендикулярного) боку дороги, з якого нібито слідує, що автомобіль подібний до того в якому їхав він проїжджає перехрестя. При цьому без жодного відображення на яке саме світло світлофору з боку дороги, в напрямі якому рухався автомобіль та самого світлофора. Відео відображало перпендикулярну дорогу та світлофор з іншого боку.

Зазначає, що він зазначив інспектору поліції про свою незгоду з таким формулюванням в порушенні Правил дорожнього руху та тим доказом (єдиним), яким інспектор підтверджує факт нібито порушення Правил дорожнього руху, про що надав письмові пояснення, які були долучені інспектор до адміністративного матеріалу. Однак, на його зауваження стосовно недопустимості, недостатності, неналежності наявного у інспектора поліції доказу, він зазначив, що на його переконання цього цілком достатньо для ухвалення оскаржуваної постанови. Додатково він звернув увагу інспектора поліції на обов`язковість висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, стосовно подібних обставин та їх обов`язковості для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, що було проігноровано працівником поліції.

Звертає увагу на те, що жодних ідентифікуючих ознак автомобіля (номерний знак, чітке фіксування мене за кермом такого автомобіля, тощо) на відеозаписі не міститься, як і відеозапису, який підтверджував би факт руху зображеного автомобіля на червоне світло (з чітким фіксуванням на одному кадрі автомобіля та світлофора у напрямі, яким здійснювався рух автомобіля). Відео не містило підтвердження факту руху автомобіля, в якому їхав саме він. на червоне світло світлофору з фіксацією самого світлофору (через перехрестя яке проїжджав саме він у відповідному напрямі). До того ж технічний пристрій, який містив відеозапис (планшет), відображував відео з поганою якістю, що не дає змоги ідентифікувати автомобіль, що також ставить під сумнів сертифікацію такого пристрою на можливість фіксування будь-якого порушення та, відповідно, прийняття такого доказу, як належного, допустимого та достатнього за відсутності будь-яких інших доказів.

Тобто в наявних у інспектора поліції матеріалах справи був відсутній будь- який доказ, як-то належний відеозапис руху автомобіля, в якому їхав він (не відображено державного номеру автомобіля, не зафіксовано водія, тощо), який би підтвердив факт порушення ПДР, покази свідків, тощо, що свідчить про неправомірність ухваленої постанови. Вказаний факт не заперечувався самим інспектором, однак, на його «переконання» наявних матеріалів було достатньо для ухваления оскаржуваного рішення.

Крім того, звертає увагу на те, що він рухався на зелене світло світлофору, який відображав трьох секундну дію зеленого світла, тому повністю дотримався п. 8.7.3. ГІДР, у зв`язку з чим у інспектора поліції були відсутні підстави для застосування ст, 122 КУпАП. Доказів зворотного інспектор поліції, під час розгляду справи, не мав, а тому дійшов до безпідставного та необгрунтованого висновку щодо наявності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія БАА № 738915 від 20.04.2020 р, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП до штрафу в розмірі 425,00 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст.77 КАС України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

2. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

3. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

4. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

5. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.»

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пленум Верховного Суду України у свої постанові № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що зміст постанови мас відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП та, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається із змісту постанови серії БАА № 738915 від 20.04.2020р про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч 2 ст. 122 КпАП України, у постанові відсутнє посилання на будь-які докази на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги позивача, скасовує постанову №БАА № 738915 від 20.04.2020р про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч 2 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425,00грн.

На підставі ст..ст. 122,245,247,252,268,287-289 КпАП України,керуючись ст..ст. 5,9,10,118-123, 246-248 КАС України суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора поліції сектору реагування патрульної поліції №4 Суховичем Назаром Івановичем Бродівського відділення поліції Золочівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області серія БАА № 738915 від 20.04.2019р про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч 2 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Суддя: С.І. Оладько