Справа № П/320/295/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/295/20 Суддя першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної поліції України на прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання нечинним рішення, визнання дати виникнення права, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України (далі - Відповідач, НП України) про:

- визнання нечинним рішення НП України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні виплати одноразової грошової допомоги;

- визнання дати виникнення права на отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не з часу звільнення 01.11.2019 року, а з дати встановлення інвалідності ІІ групи - 30.10.2019 року;

- зобов`язання НП України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу на рахунок в Ощадбанку відповідно до статті 99 Закону України «Про Національну поліцію» - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01.01.2020 року, у порядку виконання судового рішення, а не за загальною чергою.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.03.2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення НП України від 24.12.2019 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні виплати одноразової грошової допомоги;

- зобов`язано НП України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 630 600,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звернення із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відбувалося у межах встановленого Законом України «Про Національну поліцію» шестимісячного строку. Той факт, що інвалідність була встановлена Позивачу до моменту звільнення із служби у Національній поліції, не може мати наслідком висновок про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги. Крім того, суд підкреслив, що ст. 101 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено такої підстави для відмови у призначенні та виплаті допомоги як встановлення інвалідності до моменту звільнення із служби у поліції. Окремо суд зауважив, що оскільки рішення про виплату такої допомоги прийнято у 2020 році, то вона повинна обраховуватися виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020 року.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зауважив, що, по-перше, положеннями процесуального закону не передбачено можливості визнання індивідуального акту нечинним, відтак належним способом захисту прав особи є визнання його протиправним та скасування, по-друге, вимоги про визнання дати виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги не підлягають задоволенню, позаяк такий спосіб захисту не передбачено КАС України, а така дата встановлюється відповідно до чинного законодавства.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано прямі вказівки ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», якими передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується у разі визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після звільнення його з поліції, а не під час проходження служби. Такий висновок, на переконання Апелянта, випливає й зі змісту рішення Конституційного Суду України від 22.04.2020 року №3-р(І)/2020. Окремо підкреслює на неврахуванні судом факту зловживання Позивачем своїми процесуальними правами, оскільки у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувало ще дві справи з аналогічними позовними вимогами.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.08.2020 року, яке у подальшому було відкладено на 02.09.2020 року у зв`язку з відсутністю доказів повідомлення Позивача про дату, час та місце судового розгляду справи.

У подальшому розгляд справи було відкладено на 04.11.2020 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги НП України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу у Національній поліції України та йому 04.07.2017 року видано посвідчення ветерана війни - учасника бойових дій серії НОМЕР_1 (а.с. 16).

Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області» 19.04.2019 року складено свідоцтво про хворобу №328/Зв (а.с. 11-12) та доповнення до нього (а.с. 13-14), відповідно до яких за результатами медичного огляду ОСОБА_1 встановлено, що останній у зв`язку з отриманням травми і захворювання, пов`язаних із виконанням службових обов`язків і проходженням служби у поліції, непридатний до служби у поліції.

Крім того, у вказаному свідоцтві зазначено, що травма - «ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків»; захворювання - «ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції».

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №1056306 від 31.10.2019 року (а.с. 8), Позивачу з 31.10.2019 року встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причина інвалідності - травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Зі змісту довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АВ №0026464 від 31.10.2019 року, ступінь втрати професійної працездатності Позивача у відсотках з 31.10.2019 року становить 70% (а.с. 9).

У подальшому, як встановлено судом першої інстанції, наказом голови Національної поліції України від 03.12.2019 року №1458 о/с генерала поліції третього рангу Ценова Д.М., помічника голови 3-го відділу Департаменту забезпечення діяльності Голови, звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 04.12.2019 року (а.с. 7).

Матеріали справи свідчать, що 11.12.2019 року ОСОБА_1 подано до НП України заяву (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення йому ІІ групи інвалідності, до якої було додано ряд документів (а.с. 60-88).

За наслідками розгляду поданої заяви (рапорту) і доданих до неї (нього) документів уповноваженою особою НП України 23.12.2019 року складено затверджений головою НП України 24.12.2019 року висновок про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з «перевищенням терміну між датою звільнення та датою встановлення інвалідності, передбаченого частиною 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», а саме шість місяців від дати звільнення зі служби у поліції (інвалідність встановлено з 31.10.19, дата звільнення - 04.12.2019)» (а.с. 90).

Листом від 27.12.2019 року №5619/29/2/01-2018 Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України повідомив ОСОБА_1 про те, що НП України затверджено висновок про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у зв`язку з встановленням інвалідності до дати звільнення з поліції, що не відповідає частині 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 15).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 97, 99, 101 Закону України «Про Національну поліцію», а також ряду положень Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 (далі - Порядок №4), суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки застережень щодо неможливості призначення і виплати одноразової допомоги поліцейському у зв`язку з встановленням інвалідності до звільнення зі служби чинне законодавство не містить.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року (далі - Закон).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Згідно ч. 2 ст. 97 Закону порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Приписами пп. 2 п. 4 розд. І Порядку №4 передбачено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема, під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Днем виникнення права на отримання ОГД згідно пп. 2 п. 1 розд. ІІ Порядку №4 у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Зі змісту положень п.п. 3, 5 розд. ІІІ Порядку №4 випливає, що заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби).

Для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Відповідно до абз. 2 п. 7 розд. ІІІ Порядку №4 підрозділи, служби, інші фахівці, зазначені у пункті 1 розділу ІІІ, що беруть участь у формуванні пакета документів для призначення та виплати ОГД, у разі необхідності, для перевірки даних або достовірності інформації, наданих особою, мають право, в установленому порядку звертатися за місцем отримання відповідних документів.

За правилами розділу IV Порядку №4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє по центральному органу управління поліції, керівникам міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, територіальних органів поліції, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

При цьому, відповідно до ст. 101 Закону призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, як вірно підкреслено судом першої інстанції, у вже згаданому листі від 27.12.2019 року №5619/29/2/01-2019 НП України не було наведено підстав для відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 101 Закону.

Твердження Апелянта на те, що судом не було враховано неможливості призначення та виплати ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності до звільнення його із служби, судова колегія вважає безпідставним.

Так, застосовуючи положення п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону, Верховний Суд зазначив, що вказані приписи Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1. Причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2. Інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3. Причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19.09.2018 року у справі № 373/1188/16-а, від 20.09.2018 року у справі № 296/9456/16-а, від 01.11.2018 року у справі № 822/3788/17, 22.01.2019 року у справі № 2340/2663/18, від 15.04.2019 року у справі № 823/1798/18, від 10.10.2019 року у справі №822/1083/18, від 05.02.2020 року у справі №810/836/18, від 23.04.2020 року у справі №822/999/18 та від 26.05.2020 року у справі № 823/2291/18.

Судовою колегією враховується, що за правилами п. 7 ч. 2 ст. 61 Закону наявність в особи певного захворювання може бути перешкодою для проходження служби в поліції, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 цього ж Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Таким чином, встановлення на законодавчому рівні такої обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги, як звільнення з поліції внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, покликане надати гарантовану з боку держави соціальну допомогу саме тим поліцейським, стан здоров`я яких завадив продовжити службу в поліції, і які припинили її вимушено.

Визначення Порядком №4 днем виникнення права на отримання допомоги дати, з якої встановлена інвалідність, не змінює визначених Законом, як актом вищої юридичної сили, обов`язкових умов призначення одноразової грошової допомоги і не може бути безумовною підставою для її виплати без дотримання таких умов.

У свою чергу, отримання поліцейським інвалідності під час проходження служби не суперечить вимозі Закону щодо шестимісячного після звільнення строку виникнення інвалідності. Встановлення інвалідності під час служби саме собою не може бути підставою для відмови у виплаті допомоги за умови дотримання іншої обов`язкової умови - підстави звільнення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 року у справі № 822/1493/18.

За таких обставин викладена у висновку від 23.12.2019 року та листі від 27.12.2019 року №5619/29-2/01-2019 причина відмови у виплаті ОГД - встановлення інвалідності до дати звільнення з поліції не відповідає положенням Закону, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано вказав на їх протиправність.

Посилання Апелянта на рішення Конституційного Суду України від 22.04.2020 року №3-р(І)/2020, яким визнано конституційною норму п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону у розрізі спірних правовідносин є помилковим, оскільки у згаданому рішенні судом касаційної інстанції надавалася оцінка конституційності даної норми Закону у розрізі наявності в особи права на отримання ОГД у випадку звільнення зі служби у поліції з інших, ніж через хворобу, підстав.

Необґрунтованими, на переконання судової колегії, є доводи є НП України про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами з огляду на перебування у провадженні Київського окружного адміністративного суду двох аналогічних справ №П/320/294/20 та №П/320/296/20, оскільки, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року у справі П/320/294/20 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто у зв`язку з не усуненням визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліків, а ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року у справі П/320/296/20 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду за клопотанням Позивача. До того ж, аналіз змісту ухвал у вказаних справах свідчить, що предметом позову у справі № П/320/294/20 було рішення НП України, викладене у листі від 27.12.2019 року №5619/29/2/01-2079, предметом позову у справі №П/320/296/20 - визнання датою виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги не з часу звільнення 01.11.2019 року, а з дати встановлення інвалідності ІІ групи - 30.10.2019 року, у той час як предметом справи №П/320/295/20 до подання заяви про уточнення позовних вимог - зобов`язання НП України призначити і виплатити ОГД. Отже, предмети спору у всіх трьох згаданих вище справах на момент подання позовів до суду були відмінними, що виключає наявність підстав стверджувати про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами під час звернення до суду.

Окремо суд апеляційної інстанції, враховуючи приписи пп. «б» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що розмір ОГД повинен обраховуватися виходячи із встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020 року, тобто у рік прийняття рішення про призначення та виплату такої допомоги.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національної поліції України - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано « 04» листопада 2020 року.