Справа № 420/3443/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 420/3443/20

адміністративне провадження № К/9901/27033/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів -Шишова О. О., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №420/3443/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Одеса» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Одеса» звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Н» від 24 січня 2020 року №, яким до позивача застосовано штраф в сумі 39905,93 грн. за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 399059,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом проігноровано положення діючого законодавства України щодо особливостей реєстрації податкових накладних отримувачами послуг, які постачаються нерезидентами на митній території України, а також по яких протягом визначеного терміну не надійшли квитанції про прийняття/неприйняття податкової накладної. Оскільки податкові накладні, складені за операцією з постачання нерезидентом України послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, отримувачем таких послуг, є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту цим же отримувачем послуг (тобто така податкова накладна не підлягає наданню покупцю платнику податку на додану вартість), то норми статті 120-1 Податкового кодексу України при порушенні терміну реєстрації в ЄРПН такої податкової накладної не застосовуються. Також, позивач зазначав, що ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса», як отримувач юридичних та телекомунікаційних послуг у нерезидента, на дату виникнення податкових зобов`язань склало в електронній формі податкову накладну від 28 грудня 2018 року №683 та своєчасно здійснило дії з реєстрації вказаної податкової накладної в ЄРПН. В автоматизованій системі документообігу M.E.Doc податкова накладна 28 грудня 2018 року №683 зафіксована в статусі «очікується доставка» до ДФС з 15 січня 2019 року по 21 січня 2019 року. Однак, протягом операційного дня 15 січня 2019 року ДФС не надіслало платнику податків ані квитанції про прийняття, ані квитанції про неприйняття чи зупинення реєстрації податкової накладної. У зв`язку з цим, з урахуванням положень абз.13 п.201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна 28 грудня 2018 року №683 вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 24 січня 2020 року № в частині застосування штрафних санкцій на суму 39044,41 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пунктів 6, 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є: справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на обставини, встановлені судовими рішеннями, предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (39905,93 грн < 210200,00 грн).

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, ця адміністративна справа підпадає під критерій, встановлений пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення справи незначної складності.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності, а тому, розглядаючи цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, судом не було порушено норм процесуального права.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №420/3443/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Одеса» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О. О. Шишов

М. М. Яковенко