Справа № 500/1099/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1099/20 пров. № А/857/10477/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року, ухвалене суддею Баб`юком П.М. у м. Тернополі у справі № 500/1099/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому з уточненням позовних вимог, просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Тернопільській області, яка полягає у відмові повернути йому помилково сплачені суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та суму пені; стягнути в його користь помилково сплачені суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в загальній сумі 43460,41 грн з відповідного рахунку Головного управління ДПС в Тернопільській області на рахунок позивача; зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити позивачу пеню, що визначається, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає те, що перебуває на обліку в податковому органі як фізична особа-підприємець та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). Протягом 2018 - 2020 років позивач, як фізична особа - підприємець (основний вид діяльності - діяльність у сфері права), сплатив єдиний внесок в загальній сумі 44 679,08 грн. за весь період своєї підприємницької діяльності. Крім цього, позивач вказав, що у зазначений період перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Авакс Проф» на посаді юрисконсульта, яке на користь позивача сплачувало єдині внески за вказаний вище період. Позивач вважає. що таким чином сплатив єдиний внесок у подвійному розмірі, що не відповідає меті сплати єдиного внеску. З цього приводу, позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення помилково сплаченого єдиного внеску за провадження підприємницької діяльності, проте, відповідач відмовив у поверненні єдиного внеску як помилково сплачених сум. Позивач вважає таку відмову безпідставною, а сплачені кошти в розмірі 43460,41 грн. такими, що підлягають поверненню.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що його доводи, які викладені у позовній заяві, безпідставно залишені судом першої інстанції поза увагою. Судом не надано належної оцінки наявним доказам. Вважає оскаржуване судове рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки по справі неповно з`ясовано обставини, що мають значення, висновки суду не відповідають обставинам справи, у рішенні не наведено мотивованої оцінки кожному аргументу, неналежно досліджено наявні у справі докази, неправильно витлумачено норми законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 21.01.2013 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на податковий облік, як платник ІІІ групи єдиного податку, діяльність за КВЕД: 69.10 «Діяльність у сфері права».

Позивач, як фізична особа-підприємець, протягом 2018 - 2020 років сплатив єдиний внесок в загальній сумі 44 679,08 грн.

У зазначений період позивач перебував також у трудових відносинах з ТзОВ «Авакс Проф» на посаді юрисконсульта.

05 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Тернопільській області із заявою про повернення помилково сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на яку отримав відповідь листом № 2142/19-00-54-04 від 03.04.2020 року про відмову у поверненні сплачених ним сум єдиного внеску.

08.05.2020 року позивач повторно звернувся із заявою до відповідача про повернення помилково сплачених сум єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем, на яку 27.05.2020 року отримав відповідь про відмову у поверненні сплачених сум єдиного внеску.

Приймаючи рішення у цій справі про відому у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сплачений самостійно фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 єдиний внесок за період здійснення ним підприємницької діяльності у загальному розмірі 43460,41 грн. не можна вважати помилково сплаченим з врахуванням того, що ТзОВ «Авакс Проф» є платником єдиного внеску як роботодавець ОСОБА_1 - найманого працівника, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником єдиного внеску з господарської діяльності, не пов`язаної з виконанням обов`язків найманого працівника за трудовим договору.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За змістом абзацу третього пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI не є платниками єдиного внеску роботодавці за цивільно-правовими договорами, укладеними з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як вірно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 у період 2018 - 2019 років перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Авакс Проф» на посаді юрисконсульта.

Крім того, у вказаний вище період позивач здійснював господарську діяльність у сфері права як фізична особа-підприємець, який взятий на податковий облік та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Отже, позивач крім роботи за трудовим договором провадив господарську діяльність як фізична особа-підприємець, що не пов`язана з роботою юрисконсультом у ТзОВ «Авакс Проф».

Саме щодо цієї господарської діяльності позивач вважається платником єдиного внеску, визначеним пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI як фізична особа-підприємець, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 2 статті 6 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, необхідними умовами для сплати єдиного внеску фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, є здійснення такою особою господарської діяльності та отримання від неї доходу, який є базою для нарахування єдиного соціального внеску. При цьому, такий платник єдиного внеску зобов`язаний визначити базу нарахування єдиного внеску та сплатити його суму у розмірі не менше мінімального страхового внеску незалежно від отриманого доходу.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, наведений вище обов`язок не залежить від сплати роботодавцем єдиного внеску за позивача як за найманого працівника, оскільки, на переконання апеляційного суду, провадження господарської діяльності фізичною особою-підприємцем та одночасне виконання цією фізичною особою роботи як найманим працівником не є взаємовиключними обставинами щодо нарахування та сплати єдиного соціального внеску, якщо такі роботи не виконуються ним як фізичною особою-підприємцем на підставі цивільно-правових договорів.

Апеляційний суд з`ясував, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Авак Проф» як найманий працівник, згідно з трудовим договором, тобто в розумінні частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI ТзОВ «Авакс Проф» є платником єдиного внеску як роботодавець ОСОБА_1 , а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , згідно з положеннями пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI є платником єдиного внеску з господарської діяльності, не пов`язаної з виконанням обов`язків найманого працівника по трудовому договору.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач, який у 2018-2019 роках здійснював господарську діяльність у сфері права як фізична особа-підприємець мав обов`язок визначити базу нарахування єдиного внеску та сплачувати його суму у розмірі не менше мінімального страхового внеску незалежно від отриманого доходу.

Вказаний обов`язок позивач виконав.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року №435 (в новій редакції наказ Міністерства фінансів України від 15 травня 2018 року №511, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 червня 2018 року за № 692/32144).

У відповідності до пункту 2 розділу III Порядку, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

У матеріалах справи наявні звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, подані позивачем до в Головного управління ДПС в Тернопільській області за період, в тому числі, з 2018 по 2019 роки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог оскільки, сплачений самостійно ФОП ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок за період здійснення ним підприємницької діяльності у загальному розмірі 43460,41 грн. на думку апеляційного суду не є помилково сплаченим.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду викладену, зокрема, у постановах від 18.03.2020 року у справі № 1.380.2019.003164 та від 27.11.2019 року у справі № 160/3114/19 суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки у вказаних справах предмет спору є відмінним від спору у цій справі.

Крім того, як вказано у п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року у справі № 500/1099/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повний текст постанови складений 09.11.2020 року