Справа № 608/1862/20
Суддя: Парфенюк В. І.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року Справа № 608/1862/20

Номер провадження2-а/608/45/2020

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.

позивача ОСОБА_1 та його представника Іжука Б. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ДП18 № 766441 про адміністративне правопорушення, --

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ДП18 № 766441 про адміністративне правопорушення.

В позовній заяві позивач вказав, що 3 вересня 2020 року поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області молодшим лейтенантом поліції Бліщук С. В. було складено постанову серії ДП18 № 766441 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що 3 вересня 2020 року ОСОБА_1 в м. Тернопіль по вул. Лучаківського, 14 керував транспортним засобом "Mitsubishi Outlander", д. н. з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу п. 1.3 «Двійна суцільна лінія», а саме перетнув їх при повороті, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

ОСОБА_1 вважає, що постанова є протиправною та підлягає скасуванню з таких підстав. 3 вересня 2020 року він дійсно здійснював рух наведеним транспортним засобом в м. Тернополі, однак не здійснював перетин двійної суцільної лінії, так як виконав маневр повороту з крайньої лівої смуги наліво до магазину, де був дозволений поворот і будь-яких знаків щодо заборони здійснення маневру не було. Поліцейським не доведено його вини у вчиненні правопорушення, не враховано пояснень, тому позивач просить постанову скасувати і справу про адміністративне правопорушення закрити.

В жовтні 2020 року від відповідача - управління патрульної поліції в Тернопільській області надійшов відзив на позов, в якому управління позову не визнає, заперечує проти нього та просить відмовити у задоволенні з таких мотивів. Твердження ОСОБА_1 про те, що він не пересікав подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки є безпідставним та таким, що спрямоване на уникнення від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, оскільки, як вбачається із відеозапису з автомобільного реєстратора, який долучається до матеріалів справи, факт адміністративного правопорушення позивачем зафіксований. З огляду відеозапису з автомобільного реєстратора чітко вбачається, як транспортний засіб під його керуванням перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки. Варто зауважити, що відеозапис з автомобільного реєстратора ведеться до повної зупинки транспортного засобу позивача, що дає можливість чітко визначити державні номерні знаки автомобіля останнього. З огляду відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, встановлено, що поліцейськими повідомлено позивачу причину зупинки та суть вчиненого ним правопорушення. Відповідач вважає, що постанова винесена з дотриманням норм закону, її зміст відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а позивач не навів жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Іжук Б. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити з мотивів, наведених в позовній заяві, а також просять стгнути з відповідача процесуальні витрати по сплаті судового збору.

Представник відповідача - управління патрульної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 03 вересня 2020 року поліцейський 2 взводу 1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП молодший лейтенант поліції Бліщук С. В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 766441, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень, за те, що 03 вересня 2020 року о 12 год. 35 хв. по вул. Лучаківського, 14 в м. Тернопіль, водій керуючи транспортним засобом, не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.3 «Двійна суцільна лінія», а саме перетнув її при повороті, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України.

Відповідно до позовної заяви позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки спір між сторонами має ознаки публічного, то вирішення такого спору проводиться за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ст. 2 вищезазначеного Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення вимог розмітки проїзної частини доріг.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За загальним правилом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма - ч. 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права про своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений ст. 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цим принципом повинен керуватись працівник поліції, коли розглядає справу про адміністративне правопорушення, за результатами якої приходить до переконання про винуватість особи.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку, якщо рішення суб`єкта владних повноважень (у даному випадку - поліцейського) буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки в протилежному випадку на особу, котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводити свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Позиція ОСОБА_1 зводиться до заперечень факту порушення ПДР, отже ця обставина входить до предмету доказування.

Виконуючи зазначену вимогу ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідач надав диск з фрагментами відеозаписів з нагрудного та автомобільного реєстратора як докази адміністративного правопорушення позивача.

Судом досліджено та переглянуто відеозапис, на якому видно, що автомобіль поліції рухається по вулиці, на якій напрямки руху розділені подвійною суцільною лінією дорожньої розмітки, проте така лінія в окремих місцях переривається переривчатою лінією дорожньої розмітки. Також на відеозапису видно, як автомобіль позивача, який рухався в зустрічному напрямку відносно автомобіля поліції, повернув наліво, але місце такого повороту автомобільним реєстратором не зафіксовано.

Таким чином, на вказаному відеозаписі відсутні обставини, які зазначені в постанові про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 03 вересня 2020 року в м. Тернополі по вул. Лучаківського, 14, керуючи автомобілем, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків.

Тобто ці матеріали не містять інформації про предмет доказування, а тому є неналежними доказами у частині доведення факту порушення ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що поворот наліво він здійснив на переривчастій лінії дорожньої розмітки, яка дозволяла здійснювати такий маневр.

Такі ж обставини в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Також позивачем в судовому засіданні надано фототаблицю ділянки дороги, на якій він здійснював маневр повороту наліво, і на фото видно переривчасту лінію дрожньої розмітки.

Відповідно п. 1.3 розділу 34 Правил дорожнього руху подвійна суцільна лінія горизонтальної дорожньої розмітки поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Горизонтальна лінія дорожньої розмітки, яка передбачена п. 1.7 (переривчаста лінія з короткими штрихами і рівними їм проміжками) - позначає смуги руху в межах перехрестя.

Також в главі 1 розділу 34 Правил дорожнього руху визначено, що лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється, а лінії 1.5 - 1.8 перетинати дозволяється з будь-якого боку.

Таким чином, горизонтальну лінію дорожньої розмітки, позначену п. 1.7 ПДР, дозволяється перетинати з будь-якого боку.

Отже, твердження відповідача про перетин ОСОБА_1 подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки, за обставин, викладених у спірній постанові, не базуються на належних, допустимих, достовірних та достатніх доказах, які не можуть підтверджувати винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Інших доказів обґрунтованості спірної постанови та вчинення ОСОБА_1 описаного у ній проступку не надано.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.

Отже, враховуючи, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів спростування позовних вимог позивача, а тому позовні вимоги про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, законними, тому суд дійшов до висновку про їх задоволення.

Згідно ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В зв`язку з наведеним постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 766441 від 3 вересня 2020 року відносно позивача є незаконною і вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України суд стягує з відповідача в користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 420 гривень 40 копійок.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 122, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 139, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 № 766441 від 3 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнутина користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - управління патрульної поліції в Тернопільській області понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: В. І. Парфенюк