Справа № 159/4278/20
Суддя: Денисюк Т. В.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/4278/20
Провадження № 2-а/159/113/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Шокот С.Т.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Коляди Дмитра Ігоровича до Управління патрульної поліції у Волинській області, Головного управління національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача:

У серпні 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - Коляда Д.І. звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії БАБ №343338 від 18.08.2020 року, винесену поліцейським Федончуком Сергієм Сергійовичем про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позову представник Коляда Д.І. зазначає, що адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 не вчиняв. Вказує, що дійсно у зазначену в протоколі дату та час ОСОБА_1 керував транспортним засобом та зупинився у встановленому місці, згідно дорожніх знаків, у своїй смузі перед шлагбаумом до МАПП «Ягодин», очікуючи на дозвіл прикордонників та оформлення необхідних документів для перетину державного кордону. Проте, працівники Любомльського ВП ГУНП у Волинській області винесли відносно ОСОБА_1 постанову про зупинку транспортного засобу у недозволеному місці, що не відповідає дійсності. Вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а тому враховуючи викладене, просить заявлений ним адміністративний позов задовольнити повністю.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 21 серпня 2020 року.

26 серпня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 03 вересня 2020 року.

Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 28 вересня 2020 року.

08 вересня 2020 року відповідачем - Управлінням патрульної поліції у Волинській області скеровано до суду відзив на позовну заяву.

28 вересня 2020 року судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючої у справі у відпустці. Наступною датою засідання визначено 21 жовтня 2020 року.

21 жовтня 2020 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління національної поліції у Волинській області. Залученому співвідповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву та визначено дату судового розгляду - 02 листопада 2020 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились.

Згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач Управління патрульної поліції у Волинській області у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні адміністративного позову мотивуючи тим, що оскаржувана постанова серії БАБ №343338 від 18.08.2020 року винесена співробітником сектору реагування патрульної поліції №2 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області, а отже Управління патрульної поліції є неналежним відповідачем.

Відповідач - Головне управління національної поліції у Волинській області будь-яких заперечень проти заявленого позову не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Предметом оскарження є постанова серії БАБ №343338 від 18.08.2020 року, винесена поліцейським сектору реагування патрульної поліції №2 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області Федончуком Сергієм Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

За змістом даної постанови, ОСОБА_1 18.08.2020 року о 10.15 год. керуючи автомобілем «Вольво» н.з. НОМЕР_1 в с.Старовойтово по вул.Прикордонників здійснив зупинку - стоянку у місці де транспортний засіб що стоїть, зробив неможливим рух іншим транспортним засобам та створив перешкоду, чим порушив п.15.10д ПДР України.

Позивач заперечив факт вчинення ним вищевказаного адміністративного правопорушення та подав наступні докази.

Так, з наданої позивачем фотофіксації місця зупинки транспортного засобу вбачається, що така зупинка була здійснена у встановленому місці, згідно дорожніх знаків, у своїй смузі перед закритим шлагбаумом до МАПП «Ягодин». Транспортний засіб позивача не перешкоджає руху іншим учасникам дорожнього руху, ширина смуги дорожнього руху, в разі потреби, дозволяє об`їхати зупинений позивачем автомобіль.

Відповідно до повідомлення Луцького прикордонного загону №23/8938 від 10.09.2020 року будь-які документи стосовно ОСОБА_1 щодо порушення проходження прикордонного контролю, посадовими особами Державної прикордонної служби України не оформлялись.

Відповідачем - Головним управлінням національної поліції у Волинській області не подано жодних доказів та заперечень з приводу заявленого адміністративного позову.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Позовні вимоги належить задовольнити частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова серії БАБ №343338 від 18.08.2020 року винесена співробітником сектору реагування патрульної поліції №2 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області, що є структурним підрозділом Головного управління національної поліції у Волинській області.

Відтак, Управління патрульної поліції є неналежним відповідачем у даній справі, а тому заявлений до нього позов задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог до Головного управління національної поліції у Волинській області, то суд виходить з такого.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Зокрема, підпункт «д» пункту 15.10 ПДР України передбачає, що стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

За порушення даного пункту правил дорожнього руху передбачена адміністративна відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП, а саме, порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Фіксація правопорушення та притягнення винних до відповідальності здійснюється у визначеному законом порядку.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Суд, перевіряючи дотримання суб`єктом владних повноважень вищевказаних норм права оцінює докази, які наявні у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На переконання суду, для підтвердження порушення позивачем підпункту «д» пункту 15.10 ПДР відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, зобов`язаний надати, зокрема, належний відеозапис чи матеріали фотофіксації події.

Проте, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення (фото- чи відеофіксація вказаного правопорушення, пояснення свідків події), не подано відзиву на позовну заяву та не подано будь-яких заперечень на наведені позивачем обставини.

Таким чином, на думку суду, відповідач не довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, а тому постанова серії БАБ № 343338 від 18.08.2020 року підлягає скасуванню.

Щодо судових витрат.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд стягує з відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору в розмірі 420,40 гривень.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір №12 про надання правничої (правової) допомоги від 18.08.2020 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 25.09.2020 року, квитанція (поповнення картки по номеру) від 28.09.2020 року, згідно яких позивач сплатив адвокату Коляді Д.І. 1000 грн гонорару за консультацію, формування правової позиції у справі, збирання доказів, складання та подачу позовної заяви, консультацію з питань порядку та строків розгляду справи, апеляційного оскарження.

Як встановлено частинами другою, третьою статті 30 Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, провадження здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, містить численні рішення судів з аналогічного предмету спору, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

З огляду на вказані обставини справи, суд приходить до висновку, що заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною.

Враховуючи обсяг матеріалів позову суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на правову допомогу до 500,00 грн.

Право суду зменшувати суму витрат за власною ініціативною відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Керуючись ст.ст. 2,5-9, 19, 72, 77, 90, 132,134,139, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, на підставі ст. ст. 7, 9, 122, 245, 251, 280 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов представника ОСОБА_1 - адвоката Коляди Дмитра Ігоровича до Головного управління національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову серії БАБ № 343338 від 18.08.2020 року винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції №2 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області Федончуком Сергієм Сергійовичем про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору та судові витрати в сумі 500 (п`ятсот) гривень.

У задоволенні адміністративного позову представника ОСОБА_1 - адвоката Коляди Дмитра Ігоровича до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 02.11.2020 року.

ГоловуючийТ. В. Денисюк