Справа № 280/5853/20
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року (о 16 год. 30 хв.)Справа № 280/5853/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі ГУНП в Запорізькій області, відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області документів, передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, для призначення пенсії позивачу за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

зобов`язати відповідача підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області документи, передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, для призначення пенсії позивачу за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що загальна вислуга позивача у календарному обчисленні складає 21 рік 09 місяців 07 днів, в пільговому обчисленні 24 роки 02 місяці 02 дні, про що свідчить наказ начальника ГУНП в Запорізькій області від 17.03.2017 №122 про звільнення зі служби. Вважає, що з огляду на положення Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей, затвердженого постановою КМУ від 17.07.1992 №393, вбачається, що при призначенні пенсій на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» враховується саме пільгова вислуга років, а тому відповідачем протиправно відмовлено в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області документів, передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, для призначення пенсії позивачу за вислугу років.

Ухвалою судді від 01.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, перше судове засідання призначене на 29 вересня 2020 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 25 вересня 2020 року на адресу суду надіслав відзив на адміністративний позов (№44910), у якому пояснює, що відмова направлення документів до пенсійного фонду України в Запорізькій області ґрунтується на відсутності у позивача необхідних 23 років календарної вислуги. Посилається на приписи Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким внесені зміни до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та вказує, що відповідно до наказу №122 о/с від 17.03.2017 позивач звільнений зі служби з вислугою років на день звільнення в календарному обчисленні - 21 рік 09 місяців 07 днів, у позовних вимогах відсутні вимоги про скасування наказу по особовому складу №122 о/с стосовно ОСОБА_1 та зміни вислуги років на 23 роки календарного обчислення. На підстави наведеного, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

29 вересня 2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №45331), у якій додатково стверджує, що відповідач безпідставно посилається на відсутність у позивача права на пенсію за вислугу років, не враховуючи пільгову вислугу років, яка відповідно до вимог чинного законодавства зараховується при призначенні пенсії та не ставить в залежність від наявності виключно календарної вислуги років. Водночас, наголошує, що згідно зі ст. 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія цього Закону, а тому відмова ГУНП в Запорізькій області в підготовці та направленні документів для призначення пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є протиправно. Ураховуючи викладене, просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.08.1999 по 06.11.2015 безперервно проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 по 17.03.2017 в Національній поліції України, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та послужним списком №М-085268.

На підставі наказу ГУНП в Запорізькій області від 17.03.2017 №122 о/с майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з посади заступника начальника відділення поліції керівника патрульної поліції Гуляйпільського відділення поліції Пологівського відділу поліції, з 17 березня 2017 року.

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 21 рік 09 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні 24 роки 02 місяці 02 дні, про що також зазначено позивачем у позовній заяві та підтверджено наказом ГУНП в Запорізькій області від 17.03.2017 №122 о/с.

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП в Запорізькій області із заявою, в якій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з урахуванням рекомендацій, викладених у листі Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 12.02.2020 №Т-22/70/03-2020, направив заяву про призначення/перерахунок пенсії від 28.02.2020 з додатками для подальшого призначення йому пенсії за вислугу років.

Листом від 03.03.2020 №3-Т/29-01-2020 відповідач відмовив в підготовці та направленні документів для призначення йому пенсії за вислугу років з огляду на недостатність стажу для призначення такого виду пенсії.

Станом на 30 квітня 2020 року позивачу про стан розгляду заяви про призначення/перерахунок пенсії від 28.02.2020 не було відомо, у зв`язку із чим його представник звернувся 06 травня 2020 року із адвокатським запитом.

Супровідним листом від 12.05.2020 №6-Т/29-/01-2020 відповідачем направлено відповідь на заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 №3-Т/29-01-2020.

Не погоджуючись із такою позицією відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом "б" статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ) передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно зі статтею 10 Закону №2262-XII призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач був звільнений зі служби в поліції 17 березня 2017 року, і на момент звільнення його календарна вислуга років складала 21 рік 09 місяців 07 днів.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" вказав, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мір залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Тобто, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через відсутність фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

З аналізу вищезазначених норм права випливає, що моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати законодавство, яке діяло на момент звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Відповідно до п. "а" ст. 12 Закону №2262-XII (в редакції чинній на день звільнення позивача зі служби) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Відповідно до статті 48 Закону №2262-XII заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У своїй відповіді від 03.03.2020 №3-Т/29-01-2020 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для призначення йому пенсії за вислугу років у порядку п. "а" ст. 12 Закону №2262-XII, а саме з огляду на недостатність календарного стажу, що дає право на пенсію за вислугою років.

Як було зазначено, що час роботи позивача в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України в календарному обчисленні складає 21 рік 09 місяців 07 днів. Вказане обчислення вислуги років позивачем не заперечується.

Суд зазначає, шо подібні правовідносини неодноразово були предметом розгляду у Верховному Суді (справи № 161/4876/17, № 295/6464/17, № 295/15121/16-а, № 295/6301/17).

За результатами перегляду судових рішень в касаційному порядку Верховний Суд дійшов правового висновку, що в Законі №2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності певної кількості календарних років та місяців, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Суд звертає увагу, що КАС України (в його чинній редакції) не наділяє суди першої та апеляційної інстанції правом відступу від правових висновків Верховного Суду.

Також суд вважає необґрунтованими доводи позивача про відсутність повноважень ГУНП в Запорізькій області обчислювати вислугу років та вирішувати питання наявності чи відсутності підстав для призначення пенсії за вислугу років.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-XII, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1

Згідно з пунктом 1 Порядку №3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документі.

Пунктом 12 Порядку № 3-1 визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Тобто, саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28.11.2018 по справі № 537/1980/16-а (провадження № 11-683апп18).

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки у ОСОБА_1 недостатньо вислуги років, відповідач правомірно відмовив останньому у направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відповідних документів, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд. 29, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак