Справа № 580/851/20
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 листопада 2020 року

Київ

справа №580/851/20

адміністративне провадження №К/9901/26652/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення та ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року

та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року та від 15 вересня 2020 року

у справі №580/851/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області та Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації, в якій просив:

- визнати незаконними та протиправними дії Управління соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 6,62 грн соціальної пенсії по інвалідності по II групі інвалідності з дитинства за період з 01 вересня 1999 року по 30 вересня 1999 року;

- визнати незаконними та протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 282,74 грн. соціальної пенсії по інвалідності по II групі та по І групі інвалідності з дитинства за період з 01 жовтня 1999 року по 31 травня 2002 року;

- визнати незаконними та протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 37273,60 грн соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства за період з 08 жовтня 2002 року по 31 жовтня 2011 року;

- визнати незаконними та протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 44431,00 грн за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2015 року соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства;

- визнати незаконними та протиправними дії Уманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 26715,00 грн соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2017 року;

- визнати незаконними та протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 39360,00 грн. соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства за період з 01 грудня 2017 року по 29 лютого 2020 року;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області правонаступника Управління соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області допризначити, донарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму 289,36 грн соціальної пенсії по інвалідності по II групі інвалідності з дитинства та по І групі інвалідності з дитинства яка незаконно недопризначена, недонарахована та недовиплачена ОСОБА_1 за період з 01 вересня 1999 року по 31 травня 2002 року з вини органів які призначали та виплачували пенсію ОСОБА_1 : Управління соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області та Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області, на підставі ч. 2 ст. 87 "Виплата пенсій за минулий час" Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХII від 05 листопада 1991 року зі змінами та доповненнями де встановлено: "Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком", кошти перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_1 що додається в додатку №57;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області/правонаступника Уманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, колишнього Управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області та колишнього Управління Пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області допризначити, донарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму 147780,60 грн соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства яка незаконно недопризначена, недонарахована та недовиплачена ОСОБА_1 за період з 08 жовтня 2002 року по 29 лютого 2020 року з вини органів які призначали та виплачували пенсію ОСОБА_1 : колишнього Управління Пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області, колишнього Управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області, колишнього Уманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, на підставі ч. 2 ст. 87 "Виплата пенсій за минулий час" Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХII від 05 листопада 1991 року зі змінами та доповненнями де встановлено: "Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком", кошти перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_1 що додається в додатку №57;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячно починаючи з 01 березня 2020 року суму соціальну пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства - 3276,00 грн/1638,00 грн прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність х 200 процентів/ що становить "200 процентів мінімального розміру пенсії за віком" згідно п. «г» ст. 94 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року зі змінами та доповненнями та дорівнює "200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність" згідно зі ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року 1058-ІV та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 23 грудня 2004 року №229І-ІV, та робити в подальшому перерахунок соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства ОСОБА_1 у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, визначеного законом.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року, позовну заяву в частині вимог щодо визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату позивачу соціальної пенсії по інвалідності за період з 01 вересня 1999 року по 11 вересня 2019 року залишено без розгляду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

15 жовтня 2020 року позивачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу та рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року та від 15 вересня 2020 року у справі №580/851/20.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року, необхідно відмовити з наступних підстав.

Розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом дослідження, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені в справі незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до ч. 3 ст. 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень ч. 5 ст. 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Суд також звертає увагу на положення п. 32 Копенгагенської Декларації, схваленої 12-13 квітня 2018 року у Комітеті міністрів Ради Європи, згідно з яким схвалюється суворе та послідовне застосування критеріїв стосовно прийнятності заяви у судовому процесі та в повному обсязі використання можливості оголосити заяву неприйнятною, якщо заявники не постраждали від значної шкоди.

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

За правилами п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у п. 7 ч. 3 ст. 2 та ч. 1 ст. 13 КАС України, а також ч. 1 ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Крім того, серед основних напрацьованих Європейським судом з прав людини підходів до касаційного перегляду судових рішень та, відповідно, застосування "процесуальних фільтрів" до такого перегляду слід віднести наступні:

- Конвенція не зобов`язує держави створювати апеляційні або касаційні суди, проте, якщо вони створені, то особі має гарантуватися дотримання гарантій п. 1 ст. 6 ЄКПЛ на рівні цих судів, хоча у таких випадках можуть застосовуватися менш суворі стандарти.

- право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати передбачуваним обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

- сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору або наявність сумнів у правильності рішення, яке набрало законної сили, не може бути самостійною підставою для оскарження судового рішення.

- жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

- головною функцією судів вищих інстанцій з перегляду є розгляд правових питань, що мають важливе та виключне значення, усунення фундаментальних правових помилок і недоліків, допущених судами нижчих інстанцій, забезпечення єдності судової практики, уніфікованого та єдиного застосування права, а не новий розгляду справи.

Посилання скаржника на п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України є безпідставним, оскільки у касаційній скарзі не зазначено постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Також, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки з урахуванням характеру спірних правовідносин, предмета позову, суб`єктного складу учасників справи та її складності дана справа не відноситься до справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, відповідно до ч. 4 ст. 12 КАС України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в обґрунтування звернення скаржник не зазначає посилання на існування обставин (та їх мотивування), які передбачені підпунктами "а"-"г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, що виключає можливість касаційного перегляду справи незначної складності.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку не обґрунтовані, тому у відкритті касаційного провадження, у частині оскарження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року, слід відмовити.

Аналогічна правова позиція стосовно віднесення даної категорії справ до справ незначної складності викладена Верховним Судом в ухвалах від 18 лютого 2020 року у справі № 560/2143/19, від 19 березня 2020 року у справі №300/1924/19, від 24 березня 2020 року у справі №500/2006/19, від 14 квітня 2020 року у справі №560/2645/19.

Щодо оскарження ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року, колегія суддів зазначає про наявність підстав для відкриття касаційного провадження у цій частині.

Відповідно до положень п. 8 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

08 лютого 2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15 січня 2020 року № 460-IX.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, зокрема, про залишення позову без розгляду.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

З урахуванням зазначених доводів касаційної скарги, вимог особи, що подала касаційну скаргу, Верховний Суд здійснить перегляд ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у справі №580/851/20.

Касаційна скарга, в частині оскарження ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року, відповідає вимогам ст. 330 КАС України, подана з дотриманням установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.

Керуючись ст. ст. 12, 328, 330, 333, 334, 338 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №580/851/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у справі №580/851/20.

Витребувати з Черкаського окружного адміністративного суду справу №580/851/20.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів. Учасникам справи встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Желєзний

Судді Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін