Справа № 480/3314/20
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 року Справа №480/3314/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3314/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Лебединському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Венжеги Ірини Василівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Сумській області), Державного кадастрового реєстратора Відділу у Лебединському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Венжеги Ірини Василівни (далі по тексту - відповідач, державний кадастровий реєстратор Венжега І.В.), і просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Лебединському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Венжеги Ірини Василівни від 09.12.2019 № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- зобов`язати Державного кадастрового реєстратора відділу у Лебединському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Венжегу Ірину Василівну внести відомості до Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Лебединського району Сумської області, площею 0,60 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо державної реєстрації земельної ділянки про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Як вбачається з рішення № РВ-019 від 09.12.2019 підставою відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: невідповідність електронного документа установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа; невідповідність поданих документів законодавству, а саме документація не відповідає вимогам ст. 79-1 Земельного кодексу України.

Відповідачем складено протокол № ПП - 019 проведення перевірки електронного документа від 09.12.2019, з якого вбачається, що електронний документ не відповідає наявним даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних кадастрових карт (планів), відомостям про інші об`єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним та якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки, встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа, даним документації із землеустрою або оцінки земель. Позивач вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.06.2020 ГУ Держгеокадастру у Сумській області подано відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що у разі якщо підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є невідповідність електронного документа установленим вимогам, до рішення про відмову Державний кадастровий реєстратор додає протокол проведення перевірки електронного документа, в якому зазначаються відомості, передбачені пунктом 78 цього Порядку.

У протоколі від 09.12.2019 № ПП-019 вказано про те, що відомості даних електронного документа не відповідають встановленим вимогам, та відповідно прийнято рішення від 09.12.2019 № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Також зазначає, що державний кадастровий реєстратор при опрацюванні наданих документів та їх розгляді самостійно приймає рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастр або про відмову у здійсненні таких дій. Таким чином, Головне управління як територіальний орган центрального органу виконавчої влади хоч і має у своєму складі працівників - державних кадастрових реєстраторів, але не може втручатися у виконання їхніх посадових обов`язків та вплинути на діяльність кадастрового реєстратора.

15.10.2020 Державний кадастровий реєстратор Відділу у Лебединському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Венжега Ірина Василівна подала відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та зазначає, що при розгляді державним кадастровим реєстратором поданих позивачем документів було встановлено, що подані документи не відповідають вимогам чинного законодавства України, а саме, земельна ділянка не сформована, таким чином державним кадастровим реєстратором було прийнято рішення від 09.12.2019 №РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками справи докази у їх сукупності та встановивши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради народних депутатів від 19.02.1997 №6 «Про надання земельних ділянок» ОСОБА_1 було надано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,60 га, яка розташована в Мечеті на території Михайлівської сільської ради Лебединського району Сумської області, згідно ст. 56 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1990 № 561 -XII, що діяла на момент виникнення вказаних правовідносин).

З моменту надання вказаної земельної ділянки у власність і станом на дату звернення з даним позовом до суду вказана земельна ділянка перебувала фактично у користуванні позивача.

З метою оформлення та реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку, уповноваженою особою, що діяла від імені позивача за довіреністю ННК 905185 від 27.09.2018, 03.10.2018 були подані документи до сертифікованого інженера - землевпорядника ФОП ОСОБА_2 для замовлення робіт з розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У результаті виконання робіт у 2019 році проведено встановлення меж земельної ділянки в присутності представника позивача та представників суміжних землекористувачів, про що складено відповідний акт погодження (встановлення), закріплення в натурі меж земельної ділянки та прийомки - передачі межових знаків на зберігання. Спірних питань між суміжними землевласниками не виникло. Геодезичні роботи виконувались відповідно «Керівного технічного матеріалу з інвентаризації земель населених пунктів (наземні методи)» та «Інструкції з топографічного знімання в масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 ГКНТА 3.01.05.93». Координати вирахувані у державній системі координат 63 року і приведені у відомості та каталозі у відповідності з діючими вимогами. Площа земельної ділянки вирахувана по координатах. По матеріалах польових вимірів складено кадастровий план земельної ділянки в масштабі 1:1000 з описом меж суміжних землевласників і землекористувачів; поворотних точок меж земельної ділянки; мір ліній між точками по зовнішній межі земельної ділянки та її площа.

Однак, у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо державної реєстрації Земельної ділянки про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера ОСОБА_1 було відмовлено, що підтверджується рішенням №РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 09.12.2019, прийнятого державним кадастровим реєстратором Відділу у Лебединському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Венжегою І. В., за результатами розгляду заяви від 25.11.2019 за реєстраційним номером ЗВ-019.

Як вбачається з рішення № РВ-019 від 09.12.2019, підставою відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: невідповідність електронного документа установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа; невідповідність поданих документів законодавству, а саме документація не відповідає вимогам ст. 79-1 Земельного кодексу України.

Відповідачем складено протокол № ПП - 019 проведення перевірки електронного документа від 09.12.2019, з якого вбачається, що електронний документ не відповідає наявним даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних кадастрових карт (планів), відомостям про інші об`єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним та якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки, встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа, даним документації із землеустрою або оцінки земель (копія протоколу № ПП - 019 додається).

Позивач вважаючи вказане рішення незаконним та необґрунтованим звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (далі по тексту - Закон №1952-IV) його дія поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.

Відповідно до ст. 18 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI (далі по тексту - Закон № 3613-VI) визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Отже, державний кадастровий реєстратор - це службова особа, суб`єкт владних повноважень, що здійснює дії з ведення Державного земельного кадастру.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначено Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 "Про затвердження порядку ведення державного земельного кадастру" (далі-Порядок №1051).

Відповідно пп. 2 п. 109 Порядку № 1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

Згідно із п. 110 Порядку № 1051 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

- заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

- оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України "Про землеустрій";

- електронний документ.

Пунктом 111 Порядку № 1051 визначено, що державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

- відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;

- електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

У відповідності до п. 74-1 Порядку № 1051 у разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є невідповідність поданих документів вимогам законодавства, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає відомості, що виявлені у поданих документах та свідчать про їх невідповідність вимогам законодавства з посиланням на нормативно-правовий акт та його положення, з якими виявлено невідповідність поданих документів.

У той же час, всупереч вимогам п. 74-1 Порядку № 1051, державним кадастровим реєстратором у оскаржуваному рішенні не зазначено, з посиланням на нормативно-правові акти: яким саме наявним даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних кадастрових карт (планів), відомостям про інші об`єкти ДЗК, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про зазначення оцінки земельної ділянки не відповідають дані електронного документа, поданого позивачем. У спірному рішенні також не вказано яким саме установленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа документації із землеустрою або оцінки земель не відповідає електронний документ поданий ОСОБА_1 .

Не надано вказані пояснення відповідачем і на ухвали суду від 11.09.2020 та 30.09.2020 про витребування доказів.

Суд також зауважує, що відповідно до пункту 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3613-VI, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників.

Відмовляючи позивачеві у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо державної реєстрації земельної ділянки про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, державним реєстратором вище вказані положення не були враховані.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в порядку виконання обов`язку, визначеного ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не доведено наявності правових підстав для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Лебединському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Венжеги Ірини Василівни від 09.12.2019 № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Щодо вимоги про зобов`язання Державного кадастрового реєстратора відділу у Лебединському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Венжегу Ірину Василівну внести відомості до Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Лебединського району Сумської області, площею 0,60 га, то суд зазначає наступне.

У контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для реєстрації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Наведені обставини судом не встановлювались. Оцінка правомірності відмови стосувалася лише тих мотивів, які наведено у рішенні відповідача від 09.12.2019 № РВ-019. Однак судом не досліджувалось питання, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для задоволення його заяви. За таких обставин, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

У відповідності до абзацу 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись правом суду вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача (ч. 2 ст. 9, ст. 245 КАС України), суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням всіх наданих документів, та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Відповідно ст. 139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Сумській області суму судового збору в розмірі 420,40 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Лебединському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Венжеги Ірини Василівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Лебединському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Венжеги Ірини Василівни від 09.12.2019 № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобов`язати Державного кадастрового реєстратора відділу у Лебединському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 25.11.2019 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (реєстраційний номер ЗВ-019), та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 25, ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька