Справа № 824/798/19-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

Справа № 824/798/19-а

02 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Державної фіскальної служби України на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головного управління ДФС у Чернівецькій області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач 28.07.2020 року подав апеляційну скаргу.

На підтвердження сплати судового збору, відповідачем надано копію платіжного доручення №526 від 09.07.2020.

За правилами ч.2 ст.9 Закону "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оскільки КП "ДСС" було відсутнє підтвердження про надходження судового збору на відповідний рахунок, згідно копії даної квитанції, ухвалою від 10.08.2020 апеляційну скаргу залишено без руху.

В подальшому, при додатковій перевірці щодо зарахування судового збору за подання по справі № 824/798/19-а виявлено, що до спеціального фонду Державного бюджету України за подання апеляційної скарги зараховано судовий збір на підставі платіжного документа №526 від 09.07.2020.

Зважаючи на те, що підстави для усунення недоліків зазначених в ухвалі від 10.08.2020 відпали, судом розглянуто клопотання ДФС України про поновлення строку на апеляційне оскарження вищезазначеного судового рішення.

Так, мотивами зазначеного клопотання вказано те, що дана апеляційна скарга подана повторно, оскільки апеляційна скарга з якою останнє звернулося вперше-04.02.2020, ухвалою СААС від 04.03.2020-повернута скаржнику через несплату судового збору. При цьому, з повторною апеляційною скаргою апелянт звернувся зразу ж після надходження коштів на сплату судового збору.

Ухвалою від 01.09.2020 апеляційну скаргу від 28.07.2020 залишено без руху, оскільки суд дійшов висновку, що підстави, якими обгрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, є недостатніми.

Водночас, суд вказав, що належними доказами поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою є докази, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій податкового органу, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України, які б свідчили, що податковий орган дійсно бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження у даній справі у найкоротші строки. А саме лише посилання на відсутність коштів на рахунках ДФС не може бути єдиною та беззаперечною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року.

26.10.2020 року від відповідача на усунення недоліків апеляційної скарги від 01.09.2020 надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що суд апеляційної інстанції в ухвалах від 10.02.2020, від 04.03.2020 та від 10.08.2020 допустив описку, невірно зазначивши апелянта ДПС України, тоді як апеляційну скаргу подано ДФС України. Допущення такої помилки є порушенням права ДФС України як особи, яка подала вказану апеляційну скаргу.

Поряд з цим скаржник, так як і в попередньому клопотанні послався не те, що після здійснення сплати судового збору в найкоротший термін подав апеляційну скаргу.

Однак, останнім проігноровано викладені в ухвалі від 01.09.2020 висновки суду про те, що неможливість сплати судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою, мають підтверджуватись належними доказами, а також апелянт має підтвердити і те, що останнім вживались заходи, спрямовані на отримання таких коштів.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 129 Конституції України регламентовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом унормовано також пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Приписи вищенаведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у частині першій статті 44 КАС України, згідно якої учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Також статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Такими процесуальними обов`язками учасників справи визначено, окрім іншого, дотримання встановленого законом строку для подання апеляційної скарги.

За правилами ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно звернутись до суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У ч.2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 39 рішення у справі "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

При цьому, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Також, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду, відносини стають стабільними.

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Водночас, невмотивоване задоволення клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів судового захисту, в тому числі фізичних осіб.

В рішенні у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року Європейський суд з прав людини зазначає, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, колегія суддів, проаналізувавши наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, вважає, що останні жодним чином не обґрунтовують поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі.

Так, посилаючись на те, що в ухвалах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2020, від 04.03.2020 та від 10.08.2020 допущено описки, чим порушено права ДФС України, останнім не обгрунтовано, яким чином останні вплинули на несплату ним судового збору.

Варто звернути увагу, що хоча у вказаних ухвалах і було допущено помилку, останні направлялись на адресу, яка зазначена в апеляційний скаргах, як адреса ДФС України. При цьому, ДПС України, яка помилково, як зазначає апелянт, вказана в ухвалах суду є правонаступником ДФС України.

Слід звернути увагу і на те, що ні в первинному, ні в поданому повторно клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, відповідачем не вказано, коли саме останньому стало відомо про існування винесеної щодо нього ухвали про повернення апеляційної скарги, поданої 04.02.2020, що не дає можливості для встановлення періоду, який пройшов між поверненням первинної апеляційної скарги та повторним поданням апеляційної скарги.

Водночас, як вбачається зі змісту клопотання від 15.10.2020, відповідачу відомо про існування ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2020 про повернення апеляційної скарги, а відтак останній у разі незгоди з висновком суду, викладеним у вказаному процесуальному документі, міг оскаржити вказаний процесуальний документ в касаційному порядку, однак таким правом не скористався.

Окрім іншого, колегія суддів звертає увагу і на те, що і первинна апеляційна скарга, подана ДФС України з порушенням строків, визначених ч.1 ст.295 КАС України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись ч.3 ст.298, п.4 ч.1 ст.299 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

1. Визнати неповажними наведені Державною фіскальною службою України підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Чернівецького окружного адміністративного суду 17 грудня 2019 року.

2. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головного управління ДФС у Чернівецькій області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

4. Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.