Справа № 120/4577/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 р. Справа № 120/4577/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Бершадського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

02.09.2020 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 (позивачка, ОСОБА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Бершадського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області (відповідач), в якій позивачка просить суд визнати протиправною відмову відповідача у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року за № 2503-ХІІ та внесення змін в написанні її імені " ОСОБА_1 " та по батькові " ОСОБА_1 " та зобов`язати останнього оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 року за № 2503-ХІІ та внести зміни в написанні її імені " ОСОБА_1 " та по батькові " ОСОБА_1 ".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що в серпні 2020 року звернулась із письмовою заявою до відповідача з проханням про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з допущеними неточностями в попередньому паспорті в частині написання замість правильного імені " ОСОБА_1 " та по батькові " ОСОБА_1 ", неправильного - " ОСОБА_1 " та по батькові " ОСОБА_1 ". В даній заяві вказала про відсутність наміру оформляти паспорт нового зразка (у формі пластикової картки). Проте, відповідач листом від 08.08.2020 року відмовив їй у видачі такого паспорта, посилаючись на відсутність судового рішення, яке набрало законної сили згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302. Принагідно зауважує, що вона з релігійних переконань відмовляється від обміну паспорта на пластикову картку, адже використання технологій при виготовленні паспорта нового зразка змушує її надати згоду на обробку персональних даних, що є неправомірним способом втручання у її особисте та сімейне життя. Наведене стало підставою для звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів .

Ухвалою суду від 07.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача додаткові докази, необхідні для розгляду справи, а саме належним чином засвідчену копію звернення позивачки, за наслідками розгляду якого надано відповідь від 08.08.2020 року за № К-10/6/0515-20/0515/352-20.

21.09.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 27677/20), а також витребувані судом додаткові докази. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позову та свою позицію обґрунтовує тим, що позивачка звернулась до територіального підрозділу з метою отримання паспорту у формі книжечки з підстав обміну попереднього паспорту зразка 1994 року (з причин виявленням помилки у написанні власного імені та по батькові), про що і зазначила у своїй заяві від 07.08.2020 року, а не для видачі нового бланку паспорту у зв`язку зі своїми релігійними переконаннями, про що позивачка просить у змісті поданої позовної заяви. За твердженням відповідача, позивачка звернулася із неповним переліком документів, передбачених Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджено наказом МВС від 06.06.2019 року № 456, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 року за № 620/33591 (далі - Порядок № 456), а саме за відсутності судового рішення та інших документів, які передбачені цим Порядком. Отже, на переконання відповідача, позивачкою не дотримано порядку звернення для отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року, про що їй було роз`яснено територіальним підрозділом Управління ДМС України у Вінницькій області у відповіді та запропоновано надати повний перелік документів. Принагідно, представник відповідача зауважує, що письмова відмова відповідача від 08.08.2020 року № К-10/6/0515-20/0515/352-20 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, відповідно до положень КАС України, а отже, не може бути оскаржений в судовому порядку. За таких обставин відповідач просить суд відмовити у задоволені заявленого позову в повному обсязі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що 07.08.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Бершадського РВ УДМС України у Вінницькій області із письмовою заявою, в якій просила видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки (зразка 1994 року), у зв`язку з наявністю помилки у попередньому паспорті громадянина України. У заяві позивачка додатково наголосила про відмову в оформленні паспорта у формі картки, у зв`язку з релігійними переконаннями останньої.

За результатами розгляду цієї заяви, відповідач листом від 08.08.2020 року за № К-10/6/0515-20/352-20 відмовив у видачі позивачці такого паспорта, посилаючись на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 року № 398 "Про внесення змін до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302" передбачено, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджено наказом МВС від 06.06.2019 року № 456, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.06.2019 року за № 620/33591. Таким чином, відповідач зазначив, що за відсутності судового рішення у нього відсутні правові підстави для видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Не погоджуючись із такою відмовою суб`єкта владних повноважень, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд першочергово враховує діючі на даний час норми Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон" (далі - Положення від 26.06.1992 № 2503-ХІІ).

Згідно з п. 1 Положення від 26.06.1992 № 2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до п. 3 Положення від 26.06.1992 № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що 19.09.2018 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) за позовом фізичної особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вказаною постановою визнано протиправною відмову Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у видачі позивачу (фізичній особі) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, та зобов`язано Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати позивачу (фізичній особі) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ.

Згідно з пунктами 21, 22 частини першої статті 4 КАС України:

типові адміністративні справи - це адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги;

зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

В силу вимог ч. 10 ст. 290 КАС України в рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає: а) ознаки типових справ; б) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм; в) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

На виконання зазначених вимог у постанові від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду навела такі ознаки типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорта у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Крім того, у вказаному рішенні Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що висновки у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII.

Таким чином, обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору між сторонами та заявлені позовні вказують на те, що ця адміністративна справа є типовою справою (в частині видачі позивачу паспорта у формі паспортної книжечки), яка відповідає ознакам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Водночас заперечення відповідача в цій частині суд оцінює критично, оскільки вони не відповідають фактичним обставин справи, згідно з якими позивачка звернулась до Бершадського РВ УДМС України у Вінницькій області за отриманням паспорта старого зразка (1994 року), у зв`язку з виявленням помилки у попередньому паспорті громадянина України. При цьому, додатково наголосила про відмову в оформленні паспорта у формі картки у зв`язку з релігійними переконаннями, що чітко видно зі змісту заяви від 07.08.2020 року (а.с. 27). Більше того, предмет даного спору якраз і обумовлюється тим, що позивач не бажає надавати згоди на обробку своїх персональних даних та отримувати паспорт у формі ІD картки.

Тобто, даний спір щодо обставин, які пов`язані із видачею позивачу паспорта зразка 1994 року, дає суду підстави вважати цю адміністративну справу типовою справою.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить також частина шоста статті 13 Закону № 1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, в силу вимог чинного законодавства обов`язковими для врахування є висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тим паче за результатами розгляду зразкових справ.

При цьому необхідно зважати на те, що згідно з п. 1 ч. 5 ст. 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку, зокрема, якщо суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи.

В цьому контексті суд зазначає, що завдяки врахуванню правових позицій Верховного Суду у зразкових та типових справах створюється єдність судової практики, яка найкращим чином відповідає вимогам передбачуваності, верховенству права й ефективному захисту прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумереску проти Румунії"(Judgment in the case of Brumarescu v. Romania) принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Для того, щоб судове тлумачення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно, щоб судові рішення були розумно передбачуваними.

Єдність судової практики є запорукою довіри громадян до судової влади, якщо суди у одних і тих самих правовідносини застосовуватимуть одні і ті самі норми законодавства, не інтерпретуючи їх на власний розсуд. Завдяки забезпеченню єдності судової практики реалізується конституційний принцип рівності всіх громадян перед законом і судом, гарантуватиметься стабільність правопорядку, об`єктивність та прогнозованість правосуддя.

Отже, беручи до уваги суб`єктний склад учасників цієї справи, зміст позовних вимог та підстави позову, зокрема те, що позивачка за своїми релігійними переконаннями відмовляється від обробки персональних даних та просить видати їй паспорт громадянина України відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ, враховуючи правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, а тому визнається судом типовою справою.

Тому при вирішенні цієї типової справи суд, з огляду на приписи ч. 5 ст. 242, ч. 3 ст. 291 КАС України, враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17.

Так, вирішуючи зазначену зразкову справу, Велика Палата Верховного Суду, серед іншого, дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних відмова територіальних органів ДМС України у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, є протиправною.

Як уже було встановлено судом, позивачка звернулась із письмовою заявою до Бершадського РВ УДМС України у Вінницькій області щодо оформлення та видачі їй паспорт громадянина України у формі книжечки (зразка 1994 року), у зв`язку з виявленням помилки у попередньому паспорті громадянина України. При цьому, вона наголосила, що через свої релігійні переконання не бажає оформляти паспорт у формі пластикової картки, тобто фактично відмовляється від обробки своїх персональних даних.

Втім, Бершадським РВ УДМС України у Вінницькій області відмовлено в оформленні і видачі вказаного паспорта, посилаючись на те, що згідно з Тимчасовим порядком, затвердженим наказом МВС України № 456 від 06.06.2019 року, це можливо зробити лише за рішенням суду.

Аналізуючи зміст заяви позивачки від 07.08.2020 року та відповідь відповідача на таку заяву від 08.08.2020 року № К-10/6/0515-20/0515/352-20, суд доходить висновку, що позивачці відмовлено у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки. Крім того, факт відмови додатково підтверджується і відзивом на позовну заяву, з якого видно, що відповідач заперечує можливість оформлення та видачі позивачці паспорта відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII без відповідного рішення суду.

Водночас таку відповідь суд розцінює саме як неправомірну відмову у вчиненні дій щодо оформлення та видачі паспорта у формі книжечки. Адже, по-перше, чинним законодавством чітко не визначено форми відповідного рішення. І, по-друге, вищевказана відповідь надана на звернення, яке стосувалось реалізації права на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, тоді як цією відповіддю у реалізації такого права відмовлено. Отже, зазначеною відповіддю Бершадського РВ УДМС України у Вінницькій області, як суб`єкт владних повноважень, вчинив владні управлінські дії, яким порушено права особи у сфері публічно-правових відносин. Тобто такі дії можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.

Таким чином, предметом спору у цій справі полягає в оскарженні фізичною особою дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень при здійсненні публічно-владних управлінських функцій щодо оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки, а не у розгляді звернення громадянина, на чому помилково акцентує увагу відповідач у своєму відзиві.

У той же час, суд ще раз наголошує, що право особи на отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, а не у вигляді ID-картки, підтверджене постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17.

Водночас висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, не лише повинні враховуватись судами нижчих інстанцій, але є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Про це безпосередньо зазначено у ч. 5 ст. 13 Закон № 1402-VIII.

З огляду на викладене та беручи до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, суд вважає, що відмова відповідача у оформлені та видачі позивачу ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з виявленими розбіжностями у записах, за відсутності відповідного судового рішення, є протиправною.

В той же час суд враховує, що наказом МВС України № 456 від 06.06.2019 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок), який розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302", Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 № 2503-XII.

Вказаним Тимчасовим порядком визначено порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.

Отже, даний порядок регулює питання оформлення і видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої вже прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Таким чином, зазначений нормативний акт лише врегулював окремі правовідносини, а саме: коли особа вже зверталася до суду та отримала відповідне рішення суду, однак у разі якщо особа не зверталися до суду, це не свідчить про відсутність у такої особи права на оформлення (обмін) паспорта у формі книжечки.

В межах даної справи позивач ОСОБА_1 просила оформити та видати їй паспорт у формі книжечки з виправленим написанням її імені « ОСОБА_1 » та по батькові « ОСОБА_1 » у зв`язку з помилковим зазначенням у її діючому паспорті імені « ОСОБА_1 » та по батькові « ОСОБА_1 », що не відповідає записам у її свідоцтві про народження.

Із цього приводу суд зазначає, що пунктом 1 розділу IV "Обмін паспорта" Тимчасового порядку № 456 визначено, що обмін паспорта здійснюється в разі, зокрема установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах).

Згідно із пунктом 16 Положення про паспорта громадянина України (далі Положення), затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1993 № 2503-ХП, обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності до користування.

Аналізуючи вищевикладені норми Тимчасового порядку та Положення, можна констатувати, що існують лише 3 підстави, за яких особа може звернутися для обміну паспорта у формі книжечки: зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження; установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); непридатності паспорта для користування.

При цьому, для обміну паспорта, відповідно до пункту 2 розділу IV "Обмін паспорта" Тимчасового порядку № 456, заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

У разі обміну паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи.

Так, дійсно аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що передумовою обміну паспорта громадянина України, що містить розбіжності в записах (помилка в інформації), на новий є звернення особи до уповноваженого органу з відповідною заявою встановленого зразка, з доданими до неї відповідними документами, перелік яких визначений Порядком № 302 та Тимчасовим порядком № 456.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 07.08.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Бершадського РВ УДМС України у Вінницькій області із письмовою заявою, в якій просила видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки (зразка 1994 року), у зв`язку з наявністю помилки у попередньому паспорті громадянина України.

Натомість, за результатами розгляду вказаної заяви, відповідач своїм листом лише повідомив позивачці про відсутність підстав для видачі паспорта у зв`язку з відсутністю судового рішення.

При цьому, при дослідженні змісту такої відповіді вбачається, що відповідач не вказує на неподання позивачкою усіх документів, перелік яких визначений Порядком № 302 або Тимчасовим порядком № 456, що унеможливлювало оформлення (обміну) останній паспорта громадянина України у формі книжечки. В даному випадку відмова стосувалась лише відсутності судового рішення.

Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність у позивачки порушеного права, яке підлягає судовому захисту.

Разом з тим, на переконання суду, позивачкою був обраний неправильний спосіб захисту порушеного права, позаяк, остання просить суд зобов`язати відповідача саме оформити та видати їй паспорт, що здійснюється лише у випадках видачі паспорта вперше, його втрати чи викрадення в розумінні Тимчасового порядку № 456.

У даному випадку, як слідує із матеріалів справи, у старому паспорті ОСОБА_1 (зразка 1994 року) Серії НОМЕР_2, виданого Бершадським РВ УМВС України у Вінницькій області від 17.03.2005 року, допущено помилку в частині написання правильного імені позивачки, замість вірного - " ОСОБА_1 " та по батькові " ОСОБА_1 ", вказано неправильне " ОСОБА_1 " та по батькові " ОСОБА_1 ".

Так, із досліджених судом документів наданих позивачкою, а саме: свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 29.07.2020 року, а також довідки виданої виконавчим комітетом Кошаринецької сільської ради Бершадського району Вінницької області від 27.08.2020 року № 234 дійсно вбачається розбіжність в частині написання імені та прізвища позивачки у паспорті у формі книжечки (1994 року) Серії НОМЕР_2, виданого Бершадським РВ УМВС України у Вінницькій області від 17.03.2005 року, оскільки у свідоцтві про народження позивачки її ім`я зазначено як « ОСОБА_1 », а по батькові « ОСОБА_1 ».

Тобто, в ході судового розгляду судом встановлено, що паспорт позивачки підлягає обміну, у зв`язку з установлення розбіжностей у записах паспорта та свідоцтва про народження ОСОБА_1 .

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Бершадського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області здійснити обмін та видачу паспорта громадянина України ОСОБА_1 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, в якому вказати правильне написання її імені " ОСОБА_1 " та по батькові " ОСОБА_1 ".

В цьому контексті суд також зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 6 КАС України).

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що з метою повного відновлення порушених прав позивача, заявлений адміністративний позов належить задовольнити в межах позовних вимог у спосіб, визначений судом.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840,80 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області як юридичної особи (суб`єкта владних повноважень).

Керуючись ст.ст. 6, 12, 73-77, 90, 94, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 291, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Бершадського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області у обміні та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ .

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Бершадського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області здійснити обмін та видачу паспорта громадянина України ОСОБА_1 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, та внести зміни в написанні її імені " ОСОБА_1 " та по батькові " ОСОБА_1 ".

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено: 05.11.2020

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - відсутній у зв`язку з відмовою);

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21000), в особі Бершадського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Будкевича, буд. 13, м. Бершадь, Бершадський район, Вінницька область, 24400)

Суддя Слободонюк Михайло Васильович