Справа № 300/2567/20
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" листопада 2020 р. справа № 300/2567/20
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 ,
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,
про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 01.10.2020 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) у якій просить:
- визнати протиправними дії щодо застосування обмеження максимальним розміром при виплаті пенсії з 05.03.2019;
- зобов`язати здійснити виплату з 05.03.2019 пенсії в повному розмірі без обмеження максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, однак із обмеженням максимального розміру пенсії на підставі статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивач переконаний, що такі дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не відповідають Конституції України, порушують право ОСОБА_1 на отримання пенсії у розмірі, передбаченому Законом та суттєво погіршують фінансове становище останнього. Свої вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, висновками Конституційного Суду України у рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.19-20).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (надалі, також Закон №2262-ХІІ).
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 по справі №300/1919/19 відповідачем, починаючи з 05.03.2019 здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі виданої Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області під час здійснення перерахунку пенсії застосовано положення статті 43 Закону №2262-ХІІ, в результаті чого, розмір перерахованої пенсії обмежено до десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Не погоджуючись із таким обмеженням, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 09.06.2020, у якій висловив власні заперечення щодо дій ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та просив надати копію розрахунку розміру пенсії, повідомити про проведені виплати та здійснити перерахунок і виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 05.03.2019 (а.с.14).
У відповідь позивачем отримано листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 03.07.2020 №1842-1826/Б-03/8-0900/20 (а.с.15 та зворотна сторона), згідно зі змістом якого, ОСОБА_1 , з посиланням на положення статті 43 Закону №2262-ХІІ, пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI від 08.07.2011 та Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 №2629-VIII, роз`яснено про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку із чим, максимальний розмір пенсії позивача з 05.03.2019 становив 14 970 гривень 00 копійок, з 01.07.2019 15 640 гривень 00 копійок, з 01.12.2019 16 380 гривень 00 копійок. На переконання відповідача, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 по справі №300/1919/19 виконано ним у повному обсязі, при цьому різниці між розміром пенсії, визначеним відповідно до рішення суду і розміром пенсії, обчисленим без урахування такого рішення за період з 05.03.2019 по 29.02.2020 немає, оскільки він обмежувався максимальним розміром.
Вважаючи таку відмову відповідача здійснювати виплату пенсії у повному розмірі, без будь-яких обмежень, протиправною та такою, що порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення, за захистом своїх прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII. Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Статтею 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року у справі №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до статті 11 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надалі, приписами Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності 01.01.2017, до другого речення частини 7 статті 43 Закону України"Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" внесено зміни: слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Представник відповідача, обґрунтовуючи правомірність дій та рішень ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зазначає, що норма закону про обмеження максимального розміру пенсії не визнавалась неконституційною. Натомість, неконституційними визнані зміни до статті 43 Закону №2262-ХІІ, які вносились Законом №911-VIII від 24.12.2015 про обмеження максимального розміру пенсії на 2016 рік. Сама стаття 43 щодо максимального розміру пенсії на 2017, 2018 та 2019 роки є чинною та, відповідно, підлягає застосуванню.

Надаючи оцінку таким твердженням представника, суд повторно наголошує на тому, що частина 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою передбачалось обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року у справі №7-рп/2016.

Представником відповідача, в даному випадку, не враховано, що вищевказане рішення Конституційного Суду України стосується як і змін, внесених до другого речення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", так і першого речення, яким визначено обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.

Дійсно, приводом для розгляду Конституційним Судом України справи №7-рп/2016 стало конституційне подання Верховного Суду України про неконституційність положень саме другого речення частини 7 статті 43 і першого речення частини 1 статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Однак, в результаті розгляду справи, у своєму рішенні Конституційний Суд виснував, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. У зв`язку із цим, Суд зазначив, що підлягають визнанню такими, що не відповідають статті 17 Конституції України положення як першого так і другого речень частини 7 статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону №2262-ХІІ.

З урахуванням наведеного, доводи представника ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо чинності положень першого речення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ суд відхиляє як такі, що не відповідають дійсності та є безпідставними.

Разом з цим, суд зазначає, що втрата з 20.12.2016 чинності частиною 7 статті 43 Закону №2262-XII виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму, яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною в цілому частини 7 статті 43 Закону №2262-XII така норма вважається відсутньою у тексті Закону. Суд звертає увагу відповідача на те, що після прийняття Конституційним Судом України зазначеного вище рішення зміни до першого речення частини 7 статті 43 Закону №2262-XII аналогічного змісту новими законами не вносились.
Буквальне розуміння змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року, з урахуванням рішення Конституційного Суду України у справі №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, дозволяє стверджувати, що у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифрових значень є нереалізованими.

На думку суду, ці зміни є повторним запровадженням регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, а тому не можуть створювати підстав для обмеження максимального розміру пенсії.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17 та від 14 травня 2019 року у справі №591/2109/17.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Встановлені судом фактичні обставини справи та системний аналіз усіх вищезазначених правових норм дозволяють суду дійти висновку про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, застосувавши обмеження пенсії позивача максимальним розміром, діяло всупереч закону, необґрунтовано, з порушенням, зокрема, принципів добросовісності та пропорційності, що свідчить про протиправність дій відповідача та підставність доводів і вимог позивача.

Отже, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з меж заявлених позовних вимог, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи доказів понесення ОСОБА_1 будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи наведене, на підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 295, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо застосування обмеження максимальним розміром пенсії при виплаті такої ОСОБА_1 в результаті перерахунку, здійсненого з 05.03.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 виплату перерахованої пенсії з 05.03.2019 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням уже здійснених виплат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.