Справа № 120/1640/19-а
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 120/1640/19-а

адміністративне провадження № К/9901/27148/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шишова О.О., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2020 року у справі № 120/1640/19-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля-Агрохімсервіс» до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

установив:

У травні 2019 року Приватне підприємство «Поділля-Агрохімсервіс» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 01 лютого 2019 року за № , яким збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість, разом із штрафними санкціями, на загальну суму 300264 грн.;

- від 01 лютого 2019 року за № , яким збільшено грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток, разом із штрафними санкціями, на загальну суму 3201834 грн.;

- від 01 лютого 2019 року за № , яким за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків за період 11.2017 06.2018 застосовано штраф на загальну суму 19726,79 грн.;

- від 01 лютого 2019 року за № , яким за відсутність складення або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних застосовано штрафні санкції на загальну суму 19726,00 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними та скасовано прийняті Головним управлінням ДФС у Вінницькій області податкові повідомлення - рішення № від 01 лютого 2019 року, № від 01 лютого 2019 року, № від 01 лютого 2019 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні позову. Прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01 лютого 2019 року за № на загальну суму 3201834 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звертався до Верховного Суду з касаційними скаргами, які ухвалами Верховного Суду від 13 липня 2020 року, від 11 серпня 2020 року та від 21 вересня 2020 року було повернуто.

21 жовтня 2020 року до Верховного Суду вчетверте надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Під час перевірки вчетверте поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України.

У поданій касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставами касаційного оскарження є неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, що в кожній господарській операції має бути розумна економічна причина (ділова мета). Здійснення операцій без ділової мети є підставою для висновку про штучне завищення валових витрат та зменшення об`єкту оподаткування (постанови Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 826/14489/16, від 29 березня 2019 року у справі № 0870/3891/12, від 06 листопада 2018 року у справі № 826/1198/13-а).

Водночас скаржником не вказано, які саме норми матеріального права порушено судом апеляційної інстанції

Верховний Суд, повертаючи попередні касаційні скарги, вже звертав увагу скаржника на те, що касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Крім того, Верховним Судом вже було роз`яснено скаржнику недоліки раніше поданих касаційних скарг: податковим органом не вказано, які саме норми матеріального права порушено судом апеляційної інстанції; посилання скаржника на рішення Верховного Суду із зазначенням того, що викладені ним висновки не враховані судом апеляційної інстанції при ухвалені постанови самі по собі не доводять неврахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, подібність яких також не зазначена касаційною скаргою; податковим органом не доведено помилковість застосування судом апеляційної інстанції правової позиції Верховного Суду з урахуванням встановлених фактичних обставин справи; скаржником зазначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, проте жодним чином не обґрунтовано вказану підставу для касаційного оскарження.

Однак у поданій вчетверте касаційній скарзі вищенаведені роз`яснення Верховного Суду щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень, скаржником не враховані, що свідчить про формальний підхід заявника до оформлення касаційної скарги.

Касаційна скарга містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішенням суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2020 року у справі № 120/1640/19-а - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Шишов