Справа № 320/6974/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6974/20 Суддя (судді) першої інстанції: Брагіна О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача при визначенні грошового забезпечення, належного до сплати за період з 01.03.2018 по 10.02.2020;

- зобов`язати відповідача зробити перерахунок грошового забезпечення за вказаний період, беручи для розрахунку посадовий оклад та оклад за військовим званням 50% мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня поточного року, дійсний тарифний розряд та п`ятирічну вислугу років та сплати різницю між перерахованим та фактично виплаченою сумою;

- зобов`язати нарахувати та виплатити доплату у розмірі 30% посадового окладу за кожну суміщену посаду за вищевказаний період;

- нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; стягнути моральну шкоду 50 000 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - повернуто заявникові.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року як незаконну та направити справу до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції протиправно витребувано у позивача великий об`єм підтверджуючих документів у короткий термін.

Також апелянт звертає увагу на незаконну сплату судового збору за подання позовної заяви, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду.

Окрім того, апелянт вважає, що ним не було пропущено строків звернення до суду за таким позовом, тому висновок суду першої інстанції про подачу заяви про поновлення строку звернення до суду є безпідставним.

Згідно частини другої ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтування позову та свого відношення до ухвалених судом рішень позивачем з використанням образливих висловлювань на адресу суду виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, у розумінні Європейського суду з прав людини констатується як зловживання правом на подання заяви, тому слід повернути позовну заяву згідно частини третьої статті 45 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною другою статті 160 КАС України визначено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб.

У частині п`ятій ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вимоги до позовної заяви та окреслено інформацію, яка повинна у ній зазначатись.

У відповідності до частини першої статті 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною третьою та четвертою вказаної статті до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

При цьому, відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Частиною шостою статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Тобто, дотримання строків на подання позовної заяви є однією з умов дисциплінування учасників судового процесу. У випадку ж пропуску строку, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин.

У силу вимог пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

За правилами частини першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, залишення скарги без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення недоліків апеляційної скарги та дотримання порядку її подання.

Залишаючи позовну заяву без руху згідно ухвали від 14 серпня 2020 року, суд першої інстанції послався на те, що позивачем слід усунути недоліки шляхом зазначення підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, визначених Законом України «Про судовий збір»; обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, з посиланням на докази, що підтверджують кожну обставину, зокрема, але не виключно, де та у якому званні позивач проходив військову службу у період з 01.05.2015 по 10.02.2020 з наданням копії послужного списку за цей період та наказів про прийняття на військову службу (переведення), в тому числі наказів, якими позивачеві було визначено суміщати займану ним посаду з іншою посадою; довідку про ставки посадового окладу посади, яка уміщувалась; надання обґрунтованого розрахунку всіх сум перерахувань, на які претендує позивач, з визначенням та документальним підтвердженням всіх складових зробленого розрахунку за період з 01.03.2018 по 10.02.2020 та посилання на методику, яка застосована при розрахунку спірної суми; зазначення загальної суми виплат та у розрізі щодо кожної вимоги; суми грошового забезпечення та всіх видів доплат, які позивач одержував в період проходження військової служби за вищевказаний період із наданням доказів про розмір отриманого грошового забезпечення та доплат (довідок, розпоряджень, наказів); зазначення загального розміру виплат, які фактично були одержані заявником за період з 01.05.2015 по 10.02.2020 у якості грошового забезпечення та у помісячному та щорічному розрізі із представленням суду доказів фактично одержання грошових коштів (виписки із банку про надходження та виплати позивачеві; копії грошових поштових переказів; відомості про отримання готівкових грошових коштів, тощо). При цьому, суд звертає увагу, що розрахунок передбачає обрахунок математичних величин із застосуванням арифметичних дій для визначення суми, яка підлягає виплаті.

Окрім того, у вказаній ухвалі зазначено, що суд зобов`язує позивача надати копію трудової книжки; копії наказу від 10.02.2020 №19 у придатному для читання вигляді; копії всіх документів долучених до позовної заяви у кількості екземплярів, що відповідає кількості учасників справи (частина документів для відповідача не містить всіх копій); надати суду копії наказів про присвоєння військового звання ОСОБА_1 за спірний період та/або перебування у відповідному військовому званні; представлення суду доказів одержання моральної шкоди (медичні висновки, висновки експертів) на суму 50 000 грн. та пов`язаність наявних захворювань з діями відповідача з наданням методики вирахування вищевказаної суми; конкретизацією вимог до Міністерства оборони України, зокрема зазначення в чому виявляється неправомірність дій відповідача при визначенні грошового забезпечення заявникові за спірний період; підстави звернення з вимогами саме до Міністерства оборони України з посиланням на документи, якими визначено обов`язок Міністерства оборони України визначати грошове забезпечення військовослужбовцям; подання квитанції про сплату судового збору 4204 грн. за чотири вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру.

При цьому, судом першої інстанції вказано, що п.13 частини першої ст.5 Закону України «Про судовий збір», право на звільнення від сплати судового збору надано учасникам бойових дій виключно у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, тобто прав як учасника бойових дій, однак, оскільки позивач звернувся в порядку оскарження бездіяльності відповідача в межах Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не в порядку захисту свого права згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому на нього вищевказана пільга не розповсюджується, тому суд дійшов до висковку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Також враховуючи, що до суду з цим адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся тільки 12.08.2020, тобто через п`ять років з моменту виникнення у нього права на звернення до суду, без обґрунтування у позовній заяві причин пропущення строку та зазначення підстав для його поновлення при ненаданні доказів на підтвердження обставин поважності причин пропуску строку, тому суд першої інстанції зобов`язав позивача надати заяву про поновлення строку звернення до суду та обґрунтувати у заяві про поновлення строку звернення до суду, які обставин непереборної сили заважали йому звернутися вчасно до суду, зокрема, після одержання розрахунку при звільненні, розмір якого не відповідав сумі, встановленої законом та/або отриманні першої виплати грошового забезпечення.

01 вересня 2020 року позивачем на адресу суду першої інстанції було скеровано заяву, в якій останнім було повідомлено, що зазначена ухвала повністю копіює ухвалу Київського окружного адміністративного суду у справі №320/6975/20.

Одночасно, позивачем у вказаній заяві зазначено, що надання такої великої кількості підтверджуючих документів, які не мають ніякого стосунку до суті справи за такий короткий термін викликає у нього враження, що суд просто хоче «вітфутболити» позов та «відбити охоту» звертатись до суду у майбутньому.

Щодо судового збору позивачем вказано, що наведена в ухвалі суду від 14 серпня 2020 року позиція Верховного Суду не може застосована у даному випадку, оскільки стосується інших правовідносин.

Стосовно вимог про пропуск строку позовних вимог, то, як зазначає позивач, судом не враховано, що терміну позовної давності по виплаті заробітної плати не існує.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про усунення позивачем недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року.

Разом з тим, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

У оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції зазначено, що оскільки надіслана 01.09.2020 заява містить у зневажливій та образливий для суду формі, шляхом давання непристойної оцінки діям та рішенням суду, використовуючи такі слова як «дурень» «доходить до абсурду» і т.п., вислови щодо відвертого зневажливого ставлення до судової влади, а згідно позиції Великої Палати Верховного Суду зазначені дії свідчать про прояв очевидної неповаги до честі, гідності з боку осіб, які такі дії вчиняють, тому вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання згідно частини третьої статті 45 КАС України.

Так, у силу вимог частини другої статті 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Як наслідок, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 45 КАС України).

З аналізу наведених вище норм, вбачається, що суд може визнати зловживанням процесуальними правами конкретні дії учасників справи, що свідчать про невиконання процесуальних обов`язків. Кваліфікація тих чи інших дій як зловживання правами здійснюється судом з огляду на обставини справи та, з урахуванням мети, яку переслідував учасник справи.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що суд має право на застосування положень частини третьої статті 45 КАС України саме до скарги, заяви, клопотання, яке підпадає під ознаки зловживання процесуальними правами.

Однак, приймаючи оскаржувану ухвалу на підставі вимог статті 45 КАС України, суд фактично застосував негативні наслідки до позовної заяви у вигляді її повернення у зв`язку із тим, що заява від 01.09.2020, подана на усунення недоліків, а не позовна заява, містила використання образливих висловлювань.

При цьому, перелік дій, які підпадають під ознаки зловживання процесуальними правами, закріплений нормою частини другої ст. 45 КАС України, проте, за будь-яких умов, визнання певних дій зловживанням процесуальними правами здійснює виключно суд, керуючись власним розсудом та виходячи з конкретних обставин справи.

Так, суд з метою запобігання зловживанням правами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін. Обмеження чи позбавлення процесуального права повинно застосовуватися судом відповідно до принципу пропорційності.

У той же час, слід зазначити, що зухвала поведінка заявника з використанням адресованих суду образливих висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що в розумінні Європейського суду з прав людини, практика якого є джерелом права, констатується як зловживання правом на подання заяви.

Наприклад, цей Суд, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Зокрема, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали ЄСПЛ щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14.05.2004, заява № 67208/01; «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04.02.2003, заяви № 61164/00 і № 18589/02; «Guntis Apinis проти Латвії» від 20.09.2011, заява № 46549/06).

Такого ж висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.03.2019 у справі № 9901/34/19.

Проаналізувавши подану позивачем 01.09.2020 заяву, колегія суддів вважає, що остання фактично зводиться до вказівки аргументів на користь безпідставності і необґрунтованості ухваленої Київським окружним адміністративним судом 14.08.2020 ухвали про залишення позовної заяви без руху, та не містить адресованих до суду образливих висловлювань.

Водночас, перевірка підстав і мотивів відповідної заяви з процесуальних питань повинна бути надана безпосередньо під час їх розгляду та вирішення судом і не може слугувати самостійною підставою для висновку про допущення позивачем зловживання процесуальними правами та/або вчинення дій чи допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, та як наслідок прийняття ухвали про повернення саме позовної заяви, яка таких висловлювань не містить.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 грудня 2018 року у справі №П/9901/736/18 наголосила, що виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Також колегія суддів звертає увагу, що станом на день винесення оскаржуваної ухвали (07 вересня 2020 року) встановлений десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви не закінчився, враховуючи, що ухвала суду від 14.08.2020 була отримана позивачем лише 29 серпня 2020 року.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви на підставі частини третьої статті 45 КАС України є передчасною.

Слід зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами частини третьої ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року - скасувати, а справу № 320/6974/20 направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

О.І. Шурко