Справа № 345/275/16-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 345/275/16-а

провадження № К/9901/12114/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши в порядку письмового провадження в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у складі судді Гриніва М.А. від 4 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Коваля Р.Й., Гуляка В.В., Судової-Хомюк Н.М. від 28 вересня 2016 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області щодо проведення обчислення і виплати йому пенсії з обмеженням максимальним розміром, встановленим частиною 1 статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України у місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області здійснити обчислення і виплату його пенсії без обмеження максимальним розміром, встановленим частиною 1 статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», починаючи з 1 березня 2011 року, з урахуванням виплачених сум і зобов`язати провести перерахунок та виплату пенсії з 1 березня 2011 року з врахуванням виплачених сум.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 4 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області щодо проведення обчислення і виплати пенсії ОСОБА_1 з обмеженням максимальним розміром, встановленим частиною 1 статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області здійснити обчислення і виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, встановленим частиною 1 статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», починаючи з 1 березня 2011 року з врахуванням виплачених сум.

3. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки пенсія ОСОБА_1 призначена з 1 березня 2011 року, тобто до прийняття та набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», а тому в управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області були відсутні підстави для застосування виплати пенсії з обмеженням максимальним розміром.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 4 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 1 березня 2011 року призначено пенсію за вислугу років.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області провести обчислення ОСОБА_1 без обмеження заробітку у 5,6 разів розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до довідки про заробітну плату (дохід ) від 8 червня 2009 року № 309 для розрахунку пенсії; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок і виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 з 1 березня 2011 року згідно позовних вимог та у відповідності із законодавством України і чинними міжнародними угодами.

На виконання постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2014 року управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області винесло розпорядження № 140403 від 18 серпня 2015 року, згідно якого з 1 березня 2011 року пенсію позивачу обчислено в розмірі 22473,00 грн. В подальшому даний розмір пенсії збільшувався, що також видно із розпорядження № 140403 від 21 жовтня 2015 року згідно якого загальний розмір пенсії визначено в сумі 23166,00 грн.

Із розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області № 140403 від 18 серпня 2015 року убачається, що позивачу проводилося виплати пенсії не в обчисленому розмірі, а з обмеженням - у розмірі 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

6. Вважаючи таке рішення відповідача неправомірним ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. Касаційна скарга обґрунтована тим, що на виконання постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2014 року управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області позивачу проведено перерахунок пенсії з 1 березня 2011 року, згідно якого його пенсію було обчислено в розмірі 22473,00 грн, про що 18 серпня 2015 року та 21 жовтня 2015 року винесено відповідні розпорядження. Надалі цей розмір пенсії перераховувався у сторону збільшення, так як зростав встановлений законодавством мінімальний прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки на час винесення розпоряджень 18 серпня 2015 року та 21 жовтня 2015 року вже діяв Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI, то щодо позивача правомірно було застосовано обмеження у виплаті пенсії максимального розміру, встановленим даним законом.

8. ОСОБА_1 подано заперечення на касаційну скаргу Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 4 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року, в яких він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

9. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області заявлено клопотання про заміну сторони у справі з скаргу Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10. Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

11. Відповідно до статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

12. Згідно із пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону країни «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15 ) та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

13. Відповідно до частини 3 статті 85 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

14. Відповідно до частини 3 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

15. Зазначені норми законів введено Законом України 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно із пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України 24 грудня 2015 року № 911-VIII дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

16. Текстуальний аналіз пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.

17. У даному контексті також слід звернути увагу на правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Так, у вказаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши у законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості (абзаци перший, другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Вказаному Рішенню передує й міжнародно-правова позиція, що міститься, зокрема, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною згідно із Законом України №137-V від 14 вересня 2006 року. У цьому міжнародно-правовому акті передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12).

Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

18. Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія була встановлена до 1 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії, встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія була встановлена до 1 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

19. Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

20. Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

21. При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

22. Отже, оскільки ОСОБА_2 призначено пенсію з березня 2011 року, тобто до 1 січня 2016 року, тому дія положень Закону України 24 грудня 2015 року № 911-VIII щодо визначення максимального розміру пенсії до нього не застосовується в силу пункту 2 Прикінцевих положень цього закону.

23. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 826/17744/17.

24. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у відповідача були відсутні підстави для застосування виплати пенсії з обмеженням максимальним розміром, оскільки пенсія позивачу призначена з 1 березня 2011 року, тобто до прийняття та набрання чинності Законом № 3668-VI.

25. Зазначені висновки не суперечать правовій позиції висловленій Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 580/234/19, оскільки у справі № 580/234/19 встановлено, що на момент набрання чинності Законом № 3668-VI пенсія позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, а перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини 1 статті 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, а в даній справі при призначенні пенсії її розмір перевищував законодавчо встановлений максимальний розмір, тобто обставини справ є різними.

26. Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо якого виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесу до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

27. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» реорганізовано шляхом приєднання Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Косівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України, управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та утворено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

29. За вказаних обставин клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про заміну сторони у справі, у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України шляхом приєднання окремих органів Пенсійного фонду України, відповідача - Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області підлягає задоволенню.

30. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача - Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Касаційну скаргу Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, залишити без задоволення, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 4 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року скасувати - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

судді Я.О. Берназюк

І.В. Желєзний