Справа № 460/736/19
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

28 жовтня 2020 року м. Рівне №460/736/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання О.П. Янчар та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник адвокат Петрук О.В., третьої особи з самостійними вимогами: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2
доГощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

13.02.2019 до Гощанського районного суду Рівненської області надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області (далі - Гощанська селищна рада, відповідач) про визнання відмови щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (або постійне користування) площею 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 - протиправною; зобов`язання розглянути заяву на сесії Гощанської сільської ради та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (або постійне користування) площею 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 19.02.2019 справу №557/315/19 передано на розгляд Рівненському окружному адміністративному суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер №460/736/19, передано для розгляду головуючому судді Жуковській Л.А .

Ухвалою від 04.04.2019 позовна заява залишалася без руху. Позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позовної заяви. У вказані строки позивач допущені недоліки усунув.

Позовні вимоги (з урахуванням уточненого позову) обґрунтовані тим, що відповідно до рішення виконкому Гощанської селищної ради від 08.07.1987 ОСОБА_1 як голова колгоспного двору, отримав у користування 10 га земельної ділянки в АДРЕСА_2 . В 1986 році позивач одружився і його батько ОСОБА_4 , який проживав в АДРЕСА_3 , і у якого було у користуванні 0,35 га, з яких 0,25 га біля будинку і 0,10 га - окремо, передав половину окремої земельної ділянки, а саме 0,05 га для позивача в постійне користування для городництва. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті ОСОБА_4 проживав в АДРЕСА_3 , де розташований будинок та земельна ділянка померлого. Земельна ділянка, яка розташована біля будинку ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 , має площу 0,35 га, при цьому земельна ділянка площею 0,10 га станом на день смерті ОСОБА_4 не оформлена щодо визначення права власності. Частиною цієї земельної ділянки площею 0,05 га позивач постійно користувався майже 30 років. В листопаді 2015 року брат позивача ОСОБА_2 заборонив ОСОБА_1 користуватися зазначеною земельною ділянкою, вказавши, що позивач не має права нею користуватися, так як він не має права на спадщину. Впродовж 2016-2018 років ОСОБА_1 неодноразово звертався з листами до Гощанської селищної ради щодо визначення статусу бажаної земельної ділянки, а також із клопотанням про надання її у власність (або користування), як громадянину, який безперервно користувався земельною ділянкою протягом 15 років. В жовтні 2018 року позивач звернувся із письмовим клопотанням до відповідача про розгляд такого клопотання на сесії Гощанської селищної ради та просив надати позивачу, як громадянину, який добросовісно, відкрито безперервно користувався земельною ділянкою площею 0,05 га впродовж 29 років, дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 - розміром 0,05 га. Станом на 14.01.2019 письмової відповіді від відповідача ОСОБА_1 не отримав, а тому звернувся повторно з клопотанням до відповідача, в якому повторно просив розглянути по суті його клопотання від 18.10.2018 на сесії Гощанськської районної ради. 15.01.2019 позивач отримав листа від Гощанської районної ради про те, що заява від 22.10.2018 була розглянута на засіданні постійної комісії з питань земельних ресурсів, екології, охорони навколишнього природного середовища, будівництва транспорту і зв`язку, побуту та благоустрою селища 05.12.2018. Головою постійної комісії Федорковим І.В. в черговий раз було роз`яснено, що відповідно до ст.140 Земельного кодексу України на земельну ділянку, яка рішенням селищної ради від 29.07.1998 №103/1 була передана у власність померлому ОСОБА_4 для ведення особистого підсобного господарства, може бути припинено право власності в разі смерті власника земельної ділянки за відсутності спадкоємців. В даному випадку є спадкоємці, тому в разі недосягнення згоди між спадкоємцями щодо використання вищевказаної земельної ділянки, комісія рекомендує позивачу та його брату звернутися до суду щодо вирішення питання щодо визнання спадщини на бажану позивачем земельну ділянку.

Позивач вважає дії Гощанеької селищної ради про відмову у розгляді його заяви від 18.10.2018 необґрунтованими та незаконними. Так само є незаконною та необґрунтованою відповідь Гощанського селищного голови від 06.12.2018 №02-29/1482-1, яку позивач отримав 15.01.2019. Цим саме вважає, що суб`єкти владних повноважень порушили його права та інтереси. Крім того вважає, що Гощанська селищна рада безпідставно стверджує, що питання визначення права власності земельної ділянки площею 0,10 га, яка була передана померлому ОСОБА_4 рішенням селищної ради від 29.07.1998 №103/1 для ведення особистого підсобного господарства, може бути вирішено шляхом визнання спадщини на земельну ділянку.

Ухвалою від 18.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,5 га для ведення особистого селянського підсобного господарства по АДРЕСА_1 , оскільки на таку земельну ділянку (або її частину) претендує інший громадяни ОСОБА_2 , який є рідним братом позивача. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач повністю підтримав позицію, викладену у позові.

Ухвалою від 23.05.2019 провадження у справі зупинено до 14.06.2019 для примирення сторін.

Ухвалою від 18.06.2019 провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 25.06.2019 задоволено заяву про примирення сторін, затверджено умови примирення сторін та закрито провадження у справі.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 скасовано ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25.06.2019, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Адміністративна справа №460/736/19 надійшла до Рівненського окружного адміністративного суду 23.12.2019. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу передано для розгляду судді Дорошенко Н.О.

Ухвалою суду у складі судді Дорошенко Н.О. від 28.12.2019 справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 27.01.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , третя особа).

28.01.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 як третьої особи, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до Гощанської селищної ради, у якій третя особа просить зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,10 га в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 та прийняти відповідне рішення з урахуванням рішення суду.

Позовні вимоги третьої особи обґрунтовані тим, що земельна ділянка площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 перебуває у власності ОСОБА_2 , оскільки згідно з рішенням виконавчого комітету Гощанської селищної ради №103/1 від 29.07.1998 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» його батьку, ОСОБА_4 , була передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлових будинків площею 0,25 га по АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті третя особа проживав з ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , що підтверджується відміткою про місце реєстрації та проживання. Таким чином, ОСОБА_2 прийняв вищевказану земельну ділянку в спадщину. Даний висновок ґрунтується на положенні ч.3 ст.1268 ЦК України, відповідно до якого спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В той же час, позивач, як інший спадкоємець за законом, на час відкриття спадщини не проживав разом та у шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини, а отже вважається таким, що відмовився від її прийняття. На підставі рішення Гощанської селищної ради №275 від 12.08.2016 третьою особою було оформлено право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлових будинків площею 0,15 га по АДРЕСА_3 . Іншу частину земельної ділянки площею 0,10 га не було оформлено у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 підписувати «Акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання». Разом з тим, відсутність оформлених документів на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_3 , не спростовує того, що ОСОБА_2 фактично прийняв вищевказану земельну ділянку в спадщину, що також підтверджено в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №857/11796/19 від 12.12.2019. Крім того, згідно з рішенням Гощанської селищної ради №209 від 31.05.2016 та на підставі заяви третьої особи, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 у 2016 році була виготовлена технічна документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,10 га в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 . Дана технічна документація була передана на затвердження до Гощанської селищної ради, однак, суміжний землекористувач ОСОБА_1 (позивач у справі) відмовився підписувати «Акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання», у зв`язку з чим технічна документація не була затверджена. В серпні 2019 року ОСОБА_2 повторно звернувся до Гощанської селищної ради із заявою про затвердження технічної документації. У відповідь 19.08.2019 ОСОБА_2 отримав лист від 19.08.2019 302-29/1115, згідно з яким виготовлена технічна документація не затверджується відповідачем до вирішення питань щодо погодження меж із суміжним землекористувачем гр. ОСОБА_1 . Вважаючи дану відмову в затвердженні технічної документації незаконною та безпідставною, 04.09.2019 він звернувся з листом до Гощанської селищної ради з проханням затвердити технічну документацію, оскільки ОСОБА_1 безпідставно відмовляється погоджувати межі земельної ділянки, тим самим умисно перешкоджає скористатись наданим третій особі правом та порушує його права щодо вищевказаної земельної ділянки. Дана відмова ґрунтується виключно на неприязних стосунках. Всі зусилля ОСОБА_2 щодо вирішення питання про погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 були марними та безрезультатними. За наведеного, просив суд зобов`язати відповідача повторно розглянути його звернення щодо затвердження технічної документації із землеустрою означеної земельної ділянки та прийняти відповідне рішення.

Протокольною ухвалою від 17.02.2020 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 . Змінено процесуальний статус ОСОБА_2 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Розпочато розгляд справи спочатку.

У відзиві на позовну заяву третьої особи позивач заперечив проти позовних вимог ОСОБА_2 з підстав, викладених у власній позовній заяві.

У відповіді на відзив третя особа підтримав позицію, викладену у позові.

08.04.2020 від позивача надійшла уточнена позовна заява, згідно з якою позивач просив:

скасувати рішення Гощанської селищної ради №209 від 31.05.2016 «Про дозвіл на виготовлення документації із землеустрою щодо земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства в смт Гоща гр. ОСОБА_2 » як незаконне;

визнати протиправною відмову відповідача (лист від 06.12.2018 № 02-29/1482-1) щодо падання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (або постійне користування) площею 0,04085 га для ОСОБА_1 (як громадянину, який добросовісно, відкрито і безперервно користувався земельною ділянкою площею 0,04085 га впродовж 29 років) для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 розміром 0,04085 га;

зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача на сесії Гощанської селищної ради та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (або постійне користування) площею 0,04085 га для ОСОБА_1 (як громадянину, який добросовісно, відкрито і безперервно користувався земельною ділянкою площею 0,04085 га впродовж 29 років) для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 розміром 0,04085 га.

13.07.2020 третьою особою подано письмові заперечення на уточнену позовну заяву.

Ухвалою від 03.08.2020 визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом в частині позовної вимоги про скасування рішення Гощанської селищної ради №209 від 31.05.2016, вказані ОСОБА_1 в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду від 27.07.2020; уточнену позовну заяву від 06.04.2020 в частині позовної вимоги про скасування рішення Гощанської селищної ради №209 від 31.05.2016 повернуто ОСОБА_1 ; уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 06.04.2020 в частині позовних вимог про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії прийнято до розгляду.

Протокольною ухвалою від 26.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді хвалою від 19.10.2020 відкладено розгляд справи до 28.10.2020.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Додатково повідомив, що ОСОБА_1 звертався до місцевого загального суду з позовом про продовження строків прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , позовну заяву в такій справі було залишено без розгляду за заявою позивача.

У судове засідання відповідач не прибув, у поданому суду клопотанні просив відкласти розгляд справи.

Третя особа у судове засідання не прибув, у поданому суду клопотанні просив розглянути справу без його участі.

За відсутності підстав для відкладення судового розгляду, що визначені ст.205 КАС України, судом ухвалено здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи.

З`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пред`явлені до відповідача Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 проживає в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Гощанської селищної ради № 127 від 08.07.1987 ОСОБА_1 призначено головою колгоспного двору на ціле домоволодіння в АДРЕСА_2 (а.с.17 т.1).

Третя особа ОСОБА_2 проживає в житловому будинку за адресою АДРЕСА_3 , яка розташована на суміжній земельній ділянці .

Рішенням виконавчого комітету Гощанської селищної ради № 103/1 від 29.07.1998 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» ОСОБА_4 було передано безплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с.96 т.1).

ОСОБА_4 , батько ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.186 т.1).

На момент смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 (а.с.102,103 т.1).

На підставі рішення Гощанської селищної ради № 275 від 12.08.2016 ОСОБА_2 було оформлено право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,15 га по АДРЕСА_3 . (а.с.97 т.1).

Суд встановив, що на право власності на іншу частину земельної ділянки, а саме площею 0,10 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , що в складі земельної ділянки загальною площею 0,25 га була передана безоплатно у приватну власність рішенням виконавчого комітету Гощанської селищної ради № 103/1 від 29.07.1998 ОСОБА_4 , претендують:

ОСОБА_1 - на земельну ділянку площею 0,04085 га, за давністю користування, на підставі ст.119 Земельного кодексу України, як особа, яка добросовісно, відкрито і безперервно користувався земельною ділянкою площею 0,04085 га впродовж 29 років,

ОСОБА_2 - на земельну ділянку площею 0,10 га як особа, що фактично прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України.

Рішенням Гощанської селищної ради № 209 від 31.05.2016 надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства в смт Гоща за рахунок земель запасу Гощанської селищної ради; надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,10 га в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 (а.с.183 т.1).

Гощанською селищною радою технічна документація із землеустрою щодо відведення означеної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не затверджена у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 підписувати «Акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання» (а.с.47,98 т.1). У зв`язку з наведеним, третя особа ОСОБА_2 просить суд зобов`язати відповідача прийняти відповідне рішення з цього питання.

Суд встановив, що рішенням Гощанської селищної ради № 306 від 05.09.2016 "Про розгляд заяв гр. ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_2 та гр. ОСОБА_2 смт Гоща" відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,10 га по АДРЕСА_2 тому, що рішенням сесії селищної ради від 31.05.2016 № 209 було надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,10 га в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 .

Цим же рішенням рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернутися до суду щодо вирішення питання щодо визнання спадщини на земельну ділянку, яка була передана у власність рішенням селищної ради від 29.07.1998 № 103/1 покійному батьку ОСОБА_4 для ведення особистого підсобного господарства та розташовану між домогосподарствами вищевказаних громадян (а.с.48-49 т.1).

В подальшому, позивач ОСОБА_1 звертався до Гощанської селищної ради з клопотанням від 18.10.2018 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 розміром 0,5 га, - в порядку статті 119 Земельного кодексу України, за давністю користування (а.с.16 т.1).

Гощанська селищна рада листом від 06.12.2018 № 02-29/1482-1 повідомила позивача, що відповідно до ст.140 Земельного кодексу України, на земельну ділянку, яка рішенням селищної ради від 29.07.1998 № 103/1 була передана у власність померлому ОСОБА_4 для ведення особистого підсобного господарства, може бути припинено право власності в разі смерті власника земельної ділянки за відсутності спадкоємців. В даному випадку є спадкоємці, тому в разі недосягнення згоди між спадкоємцями щодо використання земельної ділянки, рекомендовано заявнику та його брату звернутися до суду щодо вирішення питання щодо визнання спадщини на земельну ділянку (а.с.19 т.1).

У зв`язку з наведеним, позивач ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (або постійне користування) площею 0,04085 га за вищевказаною адресою в порядку статті 119 Земельного кодексу України, за давністю користування.

Оцінюючи встановлені в ході судового розгляду справи фактичні обставини, суд враховує таке.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (пункт 9 частини першої статті 4 КАС України).

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

В ході судового розгляду судом встановлено, що заявлені позовні вимоги стосуються майнових прав та інтересів позивача та третьої особи на земельну ділянку по вул. Оселя (Чапаєва), 65, в смт Гоща Гощанського району Рівненської області, для ведення особистого підсобного господарства.

При цьому, і позивач, і третя особа вважають наявними у них підстави для оформлення права власності на одну й ту ж земельну ділянку (позивач - в частині площі 0,04085 га, третя особа - повністю орієнтовною площею 0,10 га), а саме: третя особа - як спадкоємець померлого власника такої земельної ділянки, що прийняв спадщину фактично; позивач, який теж є спадкоємцем померлого власника земельної ділянки, за набувальною давністю - як особа, яка добросовісно, відкрито і безперервно є користувачем спірної земельної ділянки впродовж 29 років.

За приписами частин першої та другої статті 78 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 (далі іменується - ЗК України), право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України , цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною першою статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України №435-IV від 16.01.2003 (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З аналізу положень указаних норм законодавства слідує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

За змістом положень наведених вище норм права суд, шляхом вчинення провадження у справах, здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать на користь висновку, що спірні правовідносини, які хоча і відбуваються за участю владного суб`єкта - Гощанської селищної ради, проте стосуються виключно цивільних прав та інтересів позивача та третьої особи, а саме, права власності (права користування) однією й тією ж земельною ділянкою.

Отже, даний спір не є публічно-правовим спором, оскільки він виник не у зв`язку зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а у зв`язку з наявністю невирішеного майнового спору між позивачем та третьою особою щодо однієї й тієї ж земельної ділянки. При цьому, суд зауважує, що задоволення позовних вимог позивача або ж задоволення позовних вимог третьої особи у даній справі не призведе до розв`язання спірної ситуації між позивачем та третьою особою, а отже й не вирішить такий спір по суті.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 17.04.2018 у справі № 815/6956/15 (провадження № 11-192апп18), від 18.04.2018 у справі № 607/10615/15-а (провадження № 11-288апп18, від 06.06.2018 у справі № 826/26536/15 (провадження № 11-505апп18), від 06.06.2018 у справі № 804/3509/17 (провадження № 11-482апп18), від 28.11.2018 у справі № 804/2001/16 (провадження № 11-751апп18) Верховний Суд зазначає, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Таким чином, спір у дійсності не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку владного суб`єкта, а стосується захисту приватних інтересів позивача та третьої особи, у зв`язку з чим не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010 зазначив, що відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов`язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. В Україні систему судів утворено згідно з положеннями Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Тобто, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Водночас, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Крім того, Європейський суд з прав людини у Рішенні від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держави-учасниці організувати їхню судову систему в такий спосіб, щоб їхні суди і трибунали виконували кожну зі своїх функцій (пункт 44), притаманну відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Беручи до уваги наведене, враховуючи наявність між позивачем та третьою особою відносин приватноправового характеру, суд вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5).

Таким чином, третя особа з самостійними вимогами має право звернутися до суду з відповідним клопотанням для вирішення питання щодо повернення суми судового збору.

Керуючись статтями п.1 ч.1 ст. 238, 239, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Гощанської селищної ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії, та за позовом ОСОБА_2 до Гощанської селищної ради, третя особа ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 та третій особі з самостійними вимогами ОСОБА_2 , що розгляд даного спору відноситься до юрисдикції місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу складено 02 листопада 2020 року

Суддя Н.О. Дорошенко