Справа № 760/16858/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року
м. Київ
справа №760/16858/16-а
адміністративне провадження №К/9901/15385/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 (колегія суддів: Федотов І.В., Горяйнов Н.М., Троян Н.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача щодо відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності, з 31.07.2012 наслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби, оформлене протоколом комісії від 15.08.2016 № 65.
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, як інваліду 2-ї групи одноразову грошову допомогу, у розмірі 24 місячного грошового забезпечення на день встановлення інвалідності, а саме 31.07.2012, відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 зі змінами згідно постанови від 25.07.2011 № 815.
- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання постанови протягом 15 діб з дня набрання постановою законної сили.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 24-місячного грошового забезпечення на день встановлення їй інвалідності;
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням нею військової служби, у розмірі 24-місячного грошового забезпечення на день встановлення їй інвалідності згідно з Постановою Кабінету міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року скасовано та ухвалено нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності, з 31.07.2012 наслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби, оформлене протоколом комісії від 12 серпня 2016 № 65.
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи одноразову грошову допомогу, у розмірі 24 місячного грошового забезпечення за останньою посадою на час звільнення з військової служби, відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідач в обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні допомоги, оскільки позивач звільнена з військової служби до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року № 33597-ІV « Про внесення змін до Закону України « Про загальний військовий обов`язок і військову службу«, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги , та інвалідність встановлено до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975. Вказує, що позивачем не надано документа про обставини поранення. Також посилається на втручання суду апеляційної інстанції в дискреційні повноваження відповідача та порушення судом першої інстанції правил предметної підсудності, оскільки справа підсудна окружному адміністративному суду, а не місцевому.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.11.2017 відкрито касаційне провадження.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Справу передано до Верховного Суду.
У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засідання, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних Силах України і звільнена в запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2002 №66 за віком та виключена зі списків особового складу військової частини з 03.04.2002.
Відповідно до наданої позивачем довідки до акту огляду МСЕК серії МСЕ №078394 від 15.03.2002 року за результатами первинного огляду їй було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок хвороби, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби.
24 квітня 2002 року позивачу було виплачене страхове відшкодування з обов`язкового особистого страхування військовослужбовців Міністерства оборони України в сумі 3200 грн. у зв`язку із втратою працездатності по страховому випадку 08.02.2002 року.
В подальшому, 31 липня 2012 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності з 31.07.2012 довічно, яка настала внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби.
27 травня 2016 року позивачем через ІНФОРМАЦІЯ_1 було подано заяву до Міністерства оборони України про призначення їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби.
Рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 12.08.2016, затвердженим Міністром оборони України, в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги було відмовлено з посиланням на те, що на день встановлення інвалідності в 2002 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням їй вищої другої групи з 31.07.2012.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суди першої інстанцій, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням військового обов`язку, вже діяла ст.16 Закону № 2011-XII, що передбачала право таким особам як позивач, отримати одноразову грошову допомогу.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що ефективним захистом порушеного права позивача є зобов`язання призначити та виплатити одноразову допомогу, а не повторно розглянути питання про її призначення.
Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає таке.
Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Редакція статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка діяла на момент встановлення Позивачу ІІІ групи інвалідності, передбачала державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом «б» пункту 6 Умов встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, право на отримання компенсаційної виплати, пов`язаної з настанням інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, якою на той час була страхова виплата, виникло у позивача саме в момент первинного встановлення їй ІІІ групи інвалідності. Зазначене право було нею реалізоване, і 24 квітня 2002 року позивач отримала страхову виплату від НАСК «Оранта» в розмірі 3200 гривень у зв`язку з втратою працездатності (40%).
Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На час звернення позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, порядок розгляду та вирішення цього питання врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі за текстом - Порядок № 975).
Згідно з другим абзацом п. 2 цієї Постанови допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Судом установлено, що з моменту встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності, що вперше відбулося 31.07.2012 і підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААГ від 31.07.2012, зазначена допомога позивачеві не виплачувалася.
На момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з травмою, отриманою під час проходження служби, тобто станом на 16.10.2013, порядок виплати одноразової допомоги військовослужбовцям та її розмір були визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року N 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі за текстом Порядок № 499).
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (надалі - Порядок №499), відповідно до якого одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям у разі настання інвалідності в період проходження військової служби у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження у розмірі 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам ІІ групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 30-місяного грошового забезпечення - інвалідам ІІ групи.
Колегія суддів звертає увагу, що єдиною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у протоколі засідання комісії зазначено, що відсутнє право позивача на її отримання, оскільки інвалідність встановлено до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Проте наведені норми законодавства не узгоджуються із вимогами законодавства, чинного на час установлення позивачеві ІІ групи інвалідності, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, травми, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Крім того Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Щодо посилань на втручання в дискреційні повноваження, колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 квітня 2008 року «Вассерман проти Росії» вказав, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.
Оскільки за наслідками судового розгляду встановлено, що відповідач протиправно ухилився від призначення одноразової грошової допомоги, а також прийнявши до уваги наявність у позивача права на отримання грошової допомоги, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є саме зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у відповідності, що вірно було встановлено судами.
При цьому, слід зазначити, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження Комісії.
Крім того судом апеляційної інстанції враховано, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.03.2016, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
Відтак, судами правомірно скасовано спірне рішення протокол від 12.08.2016 та зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку № 499.
Колегія суддів звертає увагу, що єдиною підставою для відмови в призначені одноразової грошової допомоги позивачу є встановлення інвалідності до 01.01.2014, а інші підстави, про які відповідач зазначає лише в касаційній скарзі.
Також не встановлено порушення судом першої інстанції підсудності, оскільки ст. 18 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) ця справа підсудна саме місцевому суду як адміністративному. Крім того, судом апеляційної інстанції постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову, тому вона не є предметом касаційного перегляду.
Відповідно до статті 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук