Справа № 640/5317/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5317/19 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Чаку Є.В.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 19.10.2018 №224 та стягнути витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що контролюючим органом прийнято оскаржуваний опис майна у податкову заставу на підставі податкових повідомлень-рішень, які оскаржено позивачем у судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Київській області про опис майна у податкову заставу від 19.10.2018 №224. Присуджено на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт в частині позовних вимог щодо рішення про опис майна у податкову заставу від 19.10.2018 №224 в апеляційній скарзі дублює доводи, які раніше були викладені у відзиві на позовну заяву. Також щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, в апеляційній скарзі зазначає про неспівмірність заявленого розміру таких витрат до відшкодування.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до інтегрованої картки з транспортного податку позивача станом на 31.07.2018 обліковувся податковий борг у сумі 68 750 грн.

Даний податковий борг виник на підставі податкових повідомлень-рішень №10883254 від 30.08.2017 на суму 20833,33 грн, №10883220 від 30.08.2017 на суму 22916,67 грн та №0-1006 від 11.04.2018 на суму 25000,00 грн.

У зв`язку із наявність податкового боргу відповідачем прийнято оскаржуване рішення про опис майна у податкову заставу №224 від 19.10.2018.

На підставі зазначеного рішення про опис майна у податкову заставу податковим органом проведено опис майна позивача, а саме транспортного засобу BMW Х5, 2017 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1 .

Незгода позивача із рішенням про опис майна у податкову заставу №224 від 19.10.2018 зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що оскільки суми грошового зобов`язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями №10883254 від 30.08.2017 на суму 20833,33 грн, №10883220 від 30.08.2017 на суму 22916,67 грн та №0-1006 від 11.04.2018 на суму 25000,00 грн є неузгодженими у зв`язку із оскарженням даних рішень у судовому порядку, то рішення про опис майна у податкову заставу від 19.10.2018 №224 є протиправним та підлягає скасуванню. В частині позовних вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу вказав про їх неспівмірність.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно із пунктом 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 14.1.39 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із положеннями пункту 14.1.153 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Частиною 1 пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Отже, податкова вимога надсилається якщо є податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Узгодження грошового зобов`язання здійснюється шляхом надіслання контролюючим органом платнику податків податкового повідомлення - рішення та можливістю оскаржити таке рішення платником податку в адміністративному чи судовому порядку.

Згідно із пунктом 58.2 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення (пункт 56.18 статті 56 Податкового кодексу України).

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац четвертий пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг позивача у сумі 68750,00 грн оскаржено у судовому порядку.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2018 №826/5923/18 відкрито провадження у справі про скасування податкових повідомлень-рішень від 30.08.2017 №10883254 та №10883220. Станом на дату розгляду справи №640/5317/19 рішення у справі №826/5923/18 не прийнято.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 №810/3806/18 (набрало законної сили 04.03.2019) визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.04.2018 №0-1006.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що сума податкового боргу у розмірі 68750,00 грн є неузгодженою.

При цьому, всупереч приписам ст.59 Податкового кодексу України контролюючим органом не надано доказів направлення на адресу позивача податкової вимоги.

З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу (пункт 88.1 статті 88 Податкового кодексу України).

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (пункт 88.2 статті 88 Податкового кодексу України).

Згідно із підпунктом 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шостий пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України).

Майно платника податків звільняється з податкової застави, зокрема, з дня отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку (підпункт 93.1.1 пункту 93.1 статті 93 Податкового кодексу України).

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті (пункт 93.2 статті 93 Податкового кодексу України).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки суми грошового зобов`язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями №10883254 від 30.08.2017, №10883220 від 30.08.2017 та №0-1006 від 11.04.2018 є неузгодженими у зв`язку із оскарженням даних рішень у судовому порядку, то рішення про опис майна у податкову заставу від 19.10.2018 №224 є протиправним та підлягає скасуванню.

Контролюючим органом жодними доказами чи поясненнями не було спростовано даний висновок суду.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Відповідно до статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС).

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС).

У відповідності до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги від 31.10.2018, акта приймання-передачі наданих послуг від 03.06.2019, прибуткового касового ордеру на суму 57600,00 грн.

Разом із тим, колегія суддів вказує, що вимоги про відшкодування правничої допомоги підлягають задоволенню в частині, а саме щодо розроблення, структуризації та складання процесуальних документів (п. «г» акта приймання-передачі наданих послуг від 03.06.2019) тривалістю 8 годин та загальною вартістю 25600,00 грн (3200,00 грн за годину).

При цьому, інші дії вчинені адвокатом та зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг від 03.06.2019 на переконання колегії суддів не пов`язані із наданням адвокатом правової допомоги у суді, а тому їх відшкодування є необгрнутованим.

Щодо заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги від 20.03.2020, акта приймання-передачі наданих послуг від 10.09.2020, прибуткового касового ордеру на суму 21000,00 грн.

Разом із тим, колегія суддів вказує, що вимоги про відшкодування правничої допомоги підлягають задоволенню в частині, а саме щодо розроблення, структуризації та складання процесуальних документів (п. «б» акта приймання-передачі наданих послуг від 10.09.2020) тривалістю 4 годин та загальною вартістю 14000,00 грн (3500,00 грн за годину).

При цьому, інші дії вчинені адвокатом та зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг від 10.09.2020 на переконання колегії суддів не пов`язані із наданням адвокатом правової допомоги у суді, а тому їх відшкодування є необгрнутованим.

Крім того, колегія суддів вказує, що відповідачем під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції не було подано заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Натомість лише в апеляційній скарзі контролюючим органом зазначено про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права в частині щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в цій частині, а позов задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Державної податкової служби у Київській області задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2020 року скасувати в частині присудження на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 1000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, місто Київ, вулиця Народного Ополчення, будинок 5А; ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 600 (двадцять п`ять тисяч шістсот) грн.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, місто Київ, вулиця Народного Ополчення, будинок 5А; ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Є.В. Чаку

Суддя І.В. Федотов