Справа № 398/2843/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 398/2843/16-а
адміністративне провадження № К/9901/22237/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року (суддя Крімченко С.А.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року (колегія суддів: Олефіренко Н.А., Шальєва В.А., Білак С.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовця та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання рішення і дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати незаконним рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовця та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, у вигляді протоколу від 08.07.2016 №53 (пункт 50) про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги та скасувати його;
- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення в порушення вимог Закону України « Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі ( смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовця та інвалідності осіб, звільнених з військової служби прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення у відповідності до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначеному на день встановлення йому інвалідності за аналогічною посадою, яку він займав на момент звільнення, з урахуванням усіх додаткових видів грошового забезпечення , визначеного ч.2 ст.9 Закону України « Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 30-місячного грошового забезпечення у відповідності до ст.16 Закону України « Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначеному на день встановлення йому інвалідності за аналогічною посадою, яку він займав на момент звільнення, з урахуванням усіх додаткових видів грошового забезпечення, визначеного ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 50 протоколу № 53 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 09 липня 2016 року №53, затвердженого тимчасово виконуючим обов`язки міністра оборони України Руснаком І.С. 11 липня 2016 року, в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності;
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, відповідно до пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності, звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 28.05.2008 №499 у редакції станом на 16.10.2013.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідач в обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні допомоги, оскільки він звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року № 33597-ІV « Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу «,яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги , та інвалідність встановлено до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2017 відкрито касаційне провадження.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Справу передано до Верховного Суду.
У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засідання, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судами встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України, та був звільнений 24.11.1998 у відставку за станом здоров`я.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії ААВ №766304 ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності з 16.10.2013 у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Позивач звернувся з заявою до Олександрійського об`єднаного військового комісаріату Кіровоградської області з заявою про направлення пакету документів до Міністерства оборони України для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності на підставі ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
08.07.2016 Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби прийнято рішення, яке оформлене протоколом № 53, пунктом 50, згідно якого позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Назване рішення мотивоване наступним чином:» Розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги особам, які звільнені з військової служби до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року № 33597-ІV « Про внесення змін до Закону України « Про загальний військовий обов`язок і військову службу «, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, та інвалідність яким встановлено до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України « Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 , оскільки відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.»
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням військового обов`язку, вже діяла ст.16 Закону № 2011-XII, що передбачала право таким особам як позивач, отримати одноразову грошову допомогу.
Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає таке.
Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На час звернення позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, порядок розгляду та вирішення цього питання врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі за текстом - Порядок № 975).
Згідно з другим абзацом п. 2 цієї Постанови допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Судом установлено, що з моменту встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності, що вперше відбулося 16.10.2013 і підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №766304, зазначена допомога позивачеві не виплачувалася.
На момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з травмою, отриманою під час проходження служби, тобто станом на 16.10.2013, порядок виплати одноразової допомоги військовослужбовцям та її розмір були визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року N 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі за текстом Порядок № 499).
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (надалі - Порядок №499), відповідно до якого одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям у разі настання інвалідності в період проходження військової служби у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження у розмірі 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам ІІ групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 30-місяного грошового забезпечення - інвалідам ІІ групи.
Колегія суддів звертає увагу, що єдиною відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги у протоколі засідання комісії зазначено, що відсутнє право позивача на її отримання, оскільки інвалідність встановлено до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Проте наведені норми законодавства не узгоджуються із вимогами законодавства, чинного на час установлення позивачеві ІІ групи інвалідності, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, травми, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Крім того Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Щодо посилань на втручання в дискреційні повноваження, колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 квітня 2008 року «Вассерман проти Росії» вказав, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.
Оскільки за наслідками судового розгляду встановлено, що відповідач протиправно ухилився від призначення одноразової грошової допомоги, а також прийнявши до уваги наявність у позивача права на отримання грошової допомоги, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є саме зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у відповідності, що вірно було встановлено судами.
При цьому, слід зазначити, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження Комісії.
Відтак, судами правомірно скасовано спірний протокол від 08.07.2016 №53 та зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку № 499.
Відповідно до статті 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук