Справа № 240/4828/20
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Житомир справа № 240/4828/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Скорик С.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача - Циганчук Н.А.,

представників відповідача - Пасічник Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді, визнання протиправною бездіяльності та відмови, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 26.02.2020 № 9/3 "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного територіального управління юстиції у Житомирській області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління державної реєстрації - начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 26 лютого 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), щодо нездійснення обов`язкового працевлаштування після звільнення з посади;

- визнати протиправною відмову Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 22.01.2020 у прийнятті на державну службу та зобов`язати відповідача - Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), прийняти ОСОБА_1 , на державну службу, шляхом видання наказу про призначення на посаду начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирській області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький);

- стягнути з Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - з 26.02.2020 по день фактичного поновлення на посаді;

- стягнути з Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у солідарному порядку на користь позивача моральну шкоду в сумі 18 252,00 грн;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з відповідача, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваним наказом позивача було звільнено з посади заступника начальника Управління державної реєстрації - начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. Однак, на думку позивача, вказане звільнення було незаконним, оскільки фактично було змінено назву юридичної особи з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), а тому основні завдання та функції юридичної особи залишились такими ж, які були раніше, що також включає в обов`язки роботодавця працевлаштувати працівників ліквідованої установи. Більш того, відповідачем безпідставно відмовлено в переведенні на аналогічну посаду до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) з посиланням на той факт, що відсутнє ініціювання керівника на переведення ОСОБА_1 .. Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач за захистом своїх прав та інтересів звернулась з вказаним позовом до суду.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та викликом (повідомленням) учасників справи.

Через відділ документального забезпечення суду 07 травня 2020 року від представника Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву №9.2/16/2020/205/202 від 06.05.2020, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування якого зазначає, що 16.10.2019 Міністерством юстиції України видано наказ за №3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України", який кореспондується з приписами постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870. Пунктом 1 даного наказу ліквідовано як юридичних осіб публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком, в тому числі і Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області, та утворено як юридичних осіб публічного права міжрегіональні територіальні управління Міністерства юстиції згідно з переліком. Даним наказом затверджено список голів ліквідаційних комісій з ліквідації головних територіальних управлінь юстиції (копія наказу від 16.10.2019 №3173/5 долучається до відзиву у справі). Таким чином, Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області ліквідується, а не реорганізується. Враховуючи правомірність звільнення з роботи, а також відсутність аналогічної посади у Головному територіальному управлінні юстиції у Житомирській області, вимоги позивача, на думку відповідача, щодо поновлення її на посаді є необґрунтованими (том 1 а.с.113-127).

Також, через відділ документального забезпечення суду від представника Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) 07 травня 2020 року надійшов відзив на адміністративний позов №9.2/16/2020/203/6809 від 06 травня 2020 року, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Наголошує, що 29.10.2019 юридичну особу Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, . Відомості про юридичну особу, правонаступником якої є зареєстрована юридична особа відсутні, що є підтвердженням того, що відповідач не являється правонаступником Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Також зазначено, що ОСОБА_1 попереджено про припинення державної служби на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та звільнення із займаної посади не раніше двох місяців з дня попередження. З вказаним попередженням позивач ознайомлена 24 жовтня 2019 року. А тому, відсутні будь-які підстави для скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області віл 26.02.2020 №-9/3 "Про звільнення ОСОБА_1 " та задоволення позову в цілому (том 1 а.с.177-190).

13 травня 2020 року через відділ документального забезпечення суду надійшли відповіді на відзиви, у яких позивач навела свої міркування щодо спростування аргументів відповідачів, викладених у відзивах на адміністративний позов (том 1 а.с.209-215, а.с.217-226).

У зв`язку із клопотаннями представника відповідача та позивача, які надійшли до суду 20.05.2020, підготовче провадження у справі відкладено на 22.06.2020 о 14:00.

Через відділ документального забезпечення суду від представника Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 22 травня 2020 року надійшли заперечення на відповідь на відзив (том 1 а.с.235-242).

В підготовчому судовому засіданні 22.06.2020 о 14:00, в яке з`явились позивач та представник відповідача, протокольною ухвалою витребувано у відповідачів необхідні докази та відкладено підготовче засідання на 07.07.2020 о 10:30.

У зв`язку із клопотанням позивача, яке надійшли до суду 06.07.2020, підготовче судове засідання у справі відкладено на 17.08.2020 о 14:00 (том 2 а.с. 13, 20).

Також, у зв`язку із клопотанням представника відповідача, яке надійшли до суду 31.07.2020, підготовче судове засідання у справі відкладено на 04.09.2020 о 14:00 (том 3 а.с. 81-83, 85).

В судовому засіданні 04.09.2020 о 14:00, в яке з`явились представники позивача та відповідача, протокольною ухвалою повторно витребувано документи та відкладено підготовче засідання на 11.09.2020 о 10:30.

11 вересня 2020 року о 10:30 в судовому засіданні, в яке з`явились позивач, представники позивача та відповідача, протокольною ухвалою закрито підготовче провадження у адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 05 жовтня 2020 року о 14:30 (том 3 а.с.108).

У зв`язку із клопотанням позивача, яке надійшло до суду 05.10.2020, судове засідання у справі відкладено на 26.10.2020 о 14:30 (том 3 а.с. 110-111).

В судове засідання призначене на 26.10.2020 о 14:30 з`явились позивач, представник позивача та представник відповідача. Розпочато розгляд справи по суті.

Представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з підстав викладених у відзивах на адміністративний позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 18.10.2019 №147/6 "Про утворення ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області" позивач 24.10.2019 була письмово попереджена про припинення державної служби та звільнення із займаної посади на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (том 1 а.с.76, 78).

З 26.02.2020 на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №9/3 "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача з 26.02.2020 звільнено із займаної посади у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" (том 1 а.с.75).

Позивач вважає, що дане звільнення є незаконним та таким, що порушує її конституційне право на працю, а тому звернулась за захистом своїх прав та інтересів з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини між сторонами у даній справі щодо порядку розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, власником або уповноваженим ним органом у випадку ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, регулюються правовими нормами Кодексу законів про працю України, Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Частиною третьою статті 87 цього Закону передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

У відповідності до ч.1 ст.4 Закону №889-VIII, державна служба здійснюється з дотриманням принципу верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави та забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Згідно з статтею 5 Закону №889-VIII, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Так, статтею 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Тобто, процедура вивільнення державних службовців з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу чи його реорганізації, регулюється законодавством про працю, зокрема, Кодексом законів про працю України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №816/979/17 (провадження №К/9901/3920/17) і в силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права для спірних правовідносин в даній справі.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За правилами статей 42, 49-2 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, переліченим у частині другій статті 42 КЗпП. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Верховний Суд України в постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14), від 19 січня 2016 року (справа № 810/1783/13-а) неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Відповідно до частини третьої статті 36 КЗпП у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законами, а саме Законом України "Про центральні органи виконавчої влади", де, крім іншого, у статті 5 визначені повноваження Уряду щодо реорганізації та ліквідації центральних органів виконавчої влади, її територіальних підрозділів.

З матеріалів справи встановлено, що ліквідація Головного територіального управління юстиції у Житомирській області була зумовлена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2019 року №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції України".

Відповідно до вимог пункту 3 цієї ж постанови КМУ №870 Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) є правонаступником, окрім інших, Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

А тому, підсумовуючи наведене, суд вважає безпідставними і такими що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства доводи представника відповідачів щодо відсутності правонаступництва при ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та утворення Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Враховуючи, що фактично мала місце реорганізація, а не ліквідація Головного територіального управління юстиції у Житомирській області й новостворений орган - Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) є його правонаступником, відповідачі перед звільненням позивача мали запропонувати їй рівнозначну посаду у новоствореному органі, або довести що така можливість відсутня.

Як зазначила позивач, їй не пропонували іншу роботу у новоствореному органі, який є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Судом встановлено, що 26.12.2019 ОСОБА_1 надіслано Центрально-Західному міжрегіональному управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) заяву на призначення її з 28.12.2019 в порядку переведення на посаду начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), з одночасним зазначенням переважного права на залишення її на роботі, відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України, як працівника, з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, про що свідчать результати щорічного оцінювання діяльності як державного службовця, та присвоєний 6 ранг державного службовця (том 2 а.с.43).

Однак, листом №10/24/32/349 від 22.01.2020 відповідач повідомив позивача про те, що відсутні підстави для її переведення, оскільки виконуючим обов`язки начальника Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) не ініційовано питання щодо переведення позивача до новоутвореного органу (том 1 а.с.38).

Відповідно до копії журналу реєстрації наказів з кадрової та державної служби відділу організації роботи та розвитку персоналу у Житомирській області управління персоналом Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та наданих представником копій наказів встановлено, що частина працівників Головного територіального управління юстиції у Житомирській області була переведена до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (том 2 а.с.44-155). Підставами такого переведення зазначено лише заяви осіб, які переводились та лист Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 24.12.2019 №1/19/1.11-17/2019/8.

У вказаному листі, адресованому Голові ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) просило звільнити 27.12.2019 в порядку переведення для подальшої роботи в цьому органі визначених працівників (том 1, а.с.158-165).

Суд враховує, що будь-яких конкурсних процедур при переведенні не проводилось.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні будь-які обґрунтування відповідачів щодо критеріїв визначення кола працівників для переводу до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до вимог Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" гарантується недопущення дискримінації у всіх сферах суспільних відносин, в тому числі на державній службі.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, в структурі та штатній чисельності Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було затверджено штат в кількості 1421 штатних одиниць (том 1 а.с.80-82).

В структурі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) створено Управління державної реєстрації, до складу якого увійшов відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирській області, до якого входить 9 штатних одиниць.

В свою чергу, відповідно до структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на 2019 рік було створено Управління державної реєстрації, до складу якого увійшов відділ державної реєстрації актів цивільного стану із штатом у 8 одиниць (том1 а.с.79).

З вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що кiлькiсть штатних одиниць в оновленiй структурi Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не зменшено, а навпаки збільшено, при цьому посаду аналогічну тій, яку займала позивач, не скорочено.

Вищевикладене відповідачами не заперечується.

Більш того, доказів зміни правового статусу, обсягу завдань i основних функцій відділу Управління державної реєстрації, який очолювала позивач, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд доходить висновку, що в організаційній структурi Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) займана позивачем посада залишилась, але змінилась назва.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що позивач виявила бажання продовжувати роботу в новоствореному органі, проте ліквідаційна комісія залишила це поза увагою та прийняла рішення про її звільнення, тоді як Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) безпідставно відмовило позивачу у переведенні до новоствореного органу, тим самим відповідачі порушили її трудові права, оскільки звільнивши позивача, відповідачі не виконали зобов`язання щодо її переведення при реальній можливості таке здійснити.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про протиправність наказу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №9/3 від 26.02.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ", оскільки він прийнятий не на підставі вимог чинного законодавства, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено та без дотриманням принципу рівності перед законом. За таких обставин, суд вважає за необхідне скасувати його, а позовні вимоги у цій частині задовольнити.

Крім того суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір, порушене відповідачем право на проходження публічної служби підлягає відновленню шляхом її поновлення на попередній посаді.

Таким чином, суд вважає за необхідне поновити на посаді ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління державної реєстрації - начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 26 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частини 5 статті 22 Закону №889-VIII у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Також, суд наголошує, що згідно ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

А тому, підсумовуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), яка викладена у листі від 22.01.2020 у прийнятті ОСОБА_1 на державну службу у порядку переведення.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Слід врахувати, що Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі №815/1048/16 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що судове рішення має бути спрямоване на реальний захист порушених прав та забезпечувати їх ефективне відновлення з метою запобігання подальших протиправний діянь та рішень суб`єкта владних повноважень.

З метою ефективного захисту порушених прав, суд може втрутитися в адміністративний розсуд суб`єкта владних повноважень, коли останній наділений дискреційними повноваженнями, й зобов`язати його прийняти рішення без проведення необхідної процедури в тому випадку, якщо буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт публічної адміністрації у відповідь - необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Враховуючи, що Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вже розглянуто заяву про переведення позивача до новоствореного органу та прийнято рішення, яке судом визнано протиправним, з метою недопущення повторного звернення позивача до суду, застосовуючи ефективний механізм захисту порушеного права, з огляду на вимоги частини 5 статті 22 Закону №889-VIII, суд вважає за необхідне зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) прийняти ОСОБА_1 на державну службу шляхом видання наказу про призначення в порядку переведення на посаду начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирській області Управління державної реєстрації Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Враховуючи, що судом встановлено протиправність рішень та дій відповідачів, вимога про визнання протиправною бездіяльності Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо нездійснення обов`язкового працевлаштування після звільнення з посади задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - з 26.02.2020 по день фактичного поновлення на посаді, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки від 15.10.2020 №6.2/38/2020/346, розмір середньомісячної заробітної плати на момент звільнення позивача склав 16 835,71 грн. Середньоденна заробітна плата - 801,70 грн.

Вимушений прогул позивача у період з 27.02.2020 по день винесення рішення -26.10.2020 складає 165 робочий день, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 132 280,50 грн (801,70 грн х 165 дні).

Суд вважає за необхідне вказати, що згідно даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області з 18.10.2019 відповідно до запису №1005251 перебуває у стані припинення. На даний час діє Ліквідаційна комісія Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Таким чином, стягнення вимушеного прогулу необхідно здійснити з Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Водночас, суд зазначає, що рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, підлягає негайному виконанню відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України.

Щодо стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача моральної шкоди в сумі 18 252,00 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На переконання позивача моральна шкода полягає в тому, що після звільнення вона перенесла психологічний стрес, погіршився стан її здоров`я, внаслідок чого вона проходить лікування. Також, ОСОБА_1 зазначила, що вона є єдиним годувальником для неповнолітньої дитини та матері.

Суд погоджується із доводами позивача, які підтверджено матеріалами справи та вважає, що дійсно незаконним звільненням позивачу було завдано душевних переживань, вона перенесла стрес, після звільнення без засобів існування залишилася не лише ОСОБА_1 , а і члени її сім`ї, що поставило її в пригнічене положення, призвело до приниження таким чином честі, гідності та ділової репутації перед колегами та знайомими.

За таких обставин, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вбачає підстави для стягнення на користь позивача 3 000, 00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеній нормі відповідачами не доведено правомірність своїх дій та рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. відповідно до квитанції №0.0..1 від 26.03.2020.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246,371 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 26.02.2020 № 9/3 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного територіального управління юстиції у Житомирській області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління державної реєстрації - начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 26 лютого 2020 року.

Визнати протиправною відмову Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), яка викладена у листі від 22.01.2020 у прийнятті ОСОБА_1 на державну службу.

Зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) прийняти ОСОБА_1 на державну службу шляхом видання наказу про призначення в порядку переведення на посаду начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирській області Управління державної реєстрації Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Стягнути з Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014. РНОКПП / ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП / ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу - з 27.02.2020 по день винесення рішення в розмірі 132 280 (сто тридцять дві тисячі двісті вісімдесят) грн 50 коп.

Стягнути з Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014. РНОКПП / ) та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Володимирська, 91, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000. РНОКПП / ) у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП / ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) 3000 (три тисячі) грн моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014. РНОКПП / ) та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Володимирська, 91, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000. РНОКПП / ) у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП / ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління державної реєстрації - начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.А.Шуляк

Повне судове рішення складене 04 листопада 2020 року