Справа № 215/4230/20
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2020 року Справа № 215/4230/20
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до голови Державної служби України з питань праці (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність голови Державної служби України з питань праці, яка виявилася у невжитті заходів для забезпечення фундаментального права на соціальний захист, у ненаправленні за призначенням та ненаданні вихідного номеру і дати відправки його скарги від 20.04.2020р. управлінню Держпраці Кіровоградської області, у непідкоренні ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян», ст.ст. 3, 22, 34, 46, 92 Конституції України;
- визнати протиправною бездіяльність голови Державної служби України з питань праці, яка виявилася у ненаданні порядку і терміну звернення до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України при розгляді скарги від 21.04.2020р. вх. С-2523-20;
- визнати протиправною бездіяльність голови Державної служби України з питань праці, яка виявилася у не витребуванні і ненаданні йому висновків, викладених в рішенні, постанові, наказі по Управлінню Держпраці Кіровоградської області, тобто у індивідуальному правовому акті, складеному за підсумками всебічного розгляду питання відповідно до розгляду скарги від 13.08.2016р. та 20.04.2020р., відповідно до скарги від 21.04.2020р. вх. С-2523-20;
- визнати бездіяльність голови Державної служби України з питань праці, яка виявилася у невинесенні за результатами розгляду скарги від 21.04.2020р. рішення, постанови, тобто правового акта.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач 21.04.2020 року подав заяву до відповідача щодо забезпечення конституційних гарантій, але відповідач за результатами розгляду заяви допустив бездіяльність, чим порушив права та інтереси ОСОБА_1 .
Позивач наголошує, що відповідач не забезпечив право громадянина щодо можливості попередження (уникнення) страждань і болю. Позивач вважає, що відповідач допустив бездіяльність щодо правового режиму розгляду заяви, відмовився виконати свої владні виконавчі функції та не прийняв відповідне рішення.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2020 року матеріали адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до голови Державної служби України з питань праці про визнання бездіяльності протиправною і права на соціальний захист на підставі ст.ст. 6,7 КАС України передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було розподілено судді Горбалінському В.В.
25.08.2020 року ухвалою суду було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
22.09.2020 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що на запит позивача від 21.04.2020 року було розглянуто та направлено письмову відповідь ОСОБА_1 . Відповідач наголошує, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами порушення його прав саме поведінкою відповідача.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 21.04.2020 року звернувся до Міністерства праці та соціальної політики із скаргою, в якій просив:
1. Розглянути скаргу від 21.04.2020 року по суті і висновки викласти в рішенні, постанові, наказі по установі, тобто в індивідуальному правовому акті, складеному за підсумком всебічного розгляду скарги, який надати позивачу.
3. Розпорядженням зобов`язати начальника Управління Держпраці Кіровоградської області перевірити додержання законодавства на підприємстві ВКіК з питань розслідування зазначеного нещасного випадку з виявленням відповідності окремих посадових осіб займаній посаді.
5. Розпорядженням витребувати у начальника Управління Держпраці Кіровоградської області висновки викладені в рішенні, постанові, наказі по установі, тобто в індивідуальному правовому акті, складеному за підсумком всебічного розгляду питання відповідно до розгляду скарги від 20.04.20р.
6. Окремим листом надати порядок і термін звернення до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.
7. Окремим листом надати роз`яснення, яким чином зазначені в актах причини настання нещасного випадку спричинили не настання страхового випадку державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві.
8. Направити за призначенням та надати вихідний номер і дату відправки заяви від 20.04.20р. управлінню Держпраці Кіровоградської області.
Листом від 10.06.2020 року Мінсоцполітики України направило скаргу позивача від 21.04.20р. для розгляду Державній службі України з питань праці.
19.06.2020 року Державною службою України з питань праці розглянуто звернення ОСОБА_1 від 21.04.2020 та зазначено про таке.
Згідно із вимогами Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 № 1112 (чинний на момент настання нещасного випадку), наказом ПП «ВКіК» від 23.06.2010 № 92 утворено комісію та організовано розслідування вищезазначеного нещасного випадку. За результатами роботи комісії нещасний випадок не визнано пов`язаним із виробництвом, про що складено відповідні акти за формою Н-5 та НГТВ від 14.07.2010 року.
Відповідно до статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення Цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Згідно статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Враховуючи вищезазначене, у Держпраці немає підстав для вжиття заходів щодо проведення повторного розслідування нещасного випадку.
Відтак, не погоджуючись із відповіддю Державної служби України з питань праці за скаргою від 21.04.2020 року, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Закон України «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до ст.1 Закону №393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно із ст.7 Закону №393/96-ВР, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Статтею 18 Закону №393/96-ВР встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Згідно із ст.19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Частиною першою статті 20 Закону № 393/96 визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналіз зазначених норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.
Як видно з матеріалів справи, за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 . Міністерством соціальної політики України та Державною службою України з питань праці було підготовлено письмові відповіді.
Суд зазначає, що реалізувавши своє право, позивач звернувся до Міністерства праці та соціальної політики із скаргою, яка становить предмет судового розгляду, на яку відповідачем у встановлений законом строк та у встановленому законом порядку була надана відповідь, що підтверджується матеріалами справи та встановленими в ході проведення судового розгляду обставинами.
При цьому, дослідивши зміст листів Міністерства праці та соціальної політики та Державної служби України з питань праці з відповіддю щодо порушених питань у скарзі від 21.04.2020 року, суд встановив, що Міністерством праці та соціальної політики та Державною службою України надано відповідь на скаргу позивача від 21.04.2020 року в межах наданих законом повноважень та у встановленому законом порядку.
Крім того, суд зазначає, що у даній позовній заяві позивач фактично не погоджується із висновками рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, яким вирішено в позові ОСОБА_1 до ПП «ВКіК» про зобов`язання роботодавця скласти акт про нещасний випадок на виробництві та зміни формулювання звільнення - відмовити в повному обсязі.
Отже, суд вказує, що позивач звертаючись із скаргою від 21.04.2020 року фактично просив органи Держпраці виконати ті вимоги, які були предметом розгляду цивільної справи № 2-1786/2011, у яких, в свою чергу, відмовлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Втім, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, реалізувавши своє право, позивач звернувся зі скаргою від 21.04.2020 року до Міністерства праці та соціальної політики, яка у встановлений законом строк була направлена на адресу Державної служби України з питань праці для вирішення та розгляду за належністю, а також надана письмова відповідь.
Так, дослідивши зміст відповіді Державної служби України з питань праці на скаргу позивача від 21.04.2020 року, судом встановлено, що відповідь надано за підписом заступника голови Державної служби України з питань праці Аллою Горбатюк.
Тобто, суд звертає увагу, що в даному випаду відповідь на питання позивача, які порушуються у скарзі, не підлягали і не розглядались саме головою Державної служби України з питань праці, а були розглянуті заступником голови Державної служби України з питань праці Аллою Горбатюк.
Тому, враховуючи, що порушені позивачем у скарзі від 21.04.2020 року питання не розглядались відповідачем, а були розглянуті заступником голови Державної служби України з питань праці Аллою Горбатюк, суд зазначає, що позовні вимоги саме до голови Державної служби України з питань праці є необґрунтованими та безпідставними.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Втім, як вже встановлювалось судом, враховуючи обставини справи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський