Справа № 640/15585/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М. ,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Київської міської митниці ДФС щодо не підготовки висновку про повернення ОСОБА_1 суми надмірно сплачених митних платежів у розмірі 42336,02 грн.;

- зобов`язати Київську міську митницю ДФС підготувати висновок про повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, надмірно сплачених до бюджету ОСОБА_1 , які разом з податком на додану вартість становлять 42336,02 грн. та направити такий висновок разом з іншими передбаченими законодавством документами Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем самостійно визначено митну вартість товару у митній декларації, митним органом не приймались рішення щодо визначення митної вартості імпортованого товару.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що позивачем помилково було сплачено митні платежі за митне оформлення автомобіля в розмірі 99 494, 36 грн., в той час, як сума, яка підлягала сплаті складала 57 158, 34 грн., що також підтверджено листом Київської міської митниці ДФС від 12.07.2019 № 6491/10/26-70-61-01. Наголошує, що відповідач протиправно відмовляється у поверненні позивачеві надміру сплачених митних платежів, мотивуючи це тим, що податкове зобов`язання, самостійно визначне платником податків, не підлягає оскарженню.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що 17 лютого 2019 року до відділу митного оформлення митного поста «Західний» Київської міської митниці ДФС позивачем подано митну декларацію № UA100010/2019/317359 з метою здійснення митного оформлення товару: RENAULT CAPTUR, номер кузова - НОМЕР_1 . Календарний рік виготовлення (випуску)-2014. Модельний рік виготовлення-2014. Торговельна марка- RENAULT. Країна виробництва FR. Виробник -Renault SAS.

Митна вартість визначена за першим методом (що підтверджується графою 43 МД) у розмірі 153019,22 грн. (графа 12 МД).

Проте, дана декларація була відкликана позивачем заявою від 18 лютого 2019 року.

Того ж дня, 18 лютого 2019 року позивачем подано іншу митну декларацію № UA100010/2019/317842 на зазначений транспортний засіб, де митна вартість визначена за шостим методом - резервним (що підтверджується графою 43 МД) у розмірі 287705,74 грн. (графа 12 МД).

Виходячи з заявленої митної вартості автомобіля в розмірі 287705,74 грн., позивачем було сплачено митні платежі, розмір яких склав 99 494, 36 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2019 року позивач звернувся до Головного управління ДФС у м. Києві з письмовою заявою про повернення з Державного бюджету України надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, що вказаний у митній декларації № UA 100010/2019/317842 від 18 лютого 2019 року на суму 42 336,02 грн. та направити підготовлений висновок до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Поряд з викладеним суд встановив, що листом Головного управління ДФС у м. Києві № 26274/К/26-15-08-03-27 від 01 березня 2019 року позивача повідомлено, що його заява перерадресована до Київської міської митниці ДФС.

Отримавши заяву позивача, Київська міська митниця ДФС листом від 12 березня 2019 року № 2393/10/26-70-61-01/К-31/7 відмовила Позивачу у поверненні коштів з державного бюджету з тих підстав, що не підлягає оскарженню податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів..

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч.1 ст. 248 Митного кодексу України).

За змістом статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ст. 264 Митного кодексу України митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації.

З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Орган доходів і зборів не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 269 Митного кодексу України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана.

Внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації.

Стаття 295 Митного кодексу України визначає, що митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.

Згідно зі ст. 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до ч.5 ст. 301 Митного кодексу України повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо:

1) законом передбачено повернення сум сплаченого мита при поміщенні товарів у митний режим реімпорту або у митний режим реекспорту відповідно до розділу V цього Кодексу, а також в інших випадках, визначених цим Кодексом;

2) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, здійснюється зміна раніше заявленого митного режиму, якщо суми митних платежів, належних до сплати при поміщенні товарів у новий митний режим, є меншими, ніж суми митних платежів, сплачених при поміщенні їх у попередній митний режим;

3) відновлюється режим найбільшого сприяння, вільної торгівлі;

4) митну декларацію змінено або визнано недійсною;

5) у товарах, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за її межі, виявлено дефекти або вони якимось іншим чином не відповідають погодженим специфікаціям, за умови, що ці товари не ремонтувалися і не використовувалися відповідно на території України та за її межами (крім операцій, необхідних для виявлення дефектів або невідповідності) і повертаються протягом строку, визначеного підпунктом "а" пункту 3 частини другої статті 78 цього Кодексу;

6) платником податків подано органу доходів і зборів документи, які підтверджують наявність у нього на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

Повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Відповідно до п.54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, митна декларація від 18 лютого 2019 року № UA100010/2019/317842, за якою позивачем було ввезено автомобіль, декларантом не була змінена, сума грошового зобов`язання є узгодженою.

З огляду на те, що позивач самостійно визначив митну вартість товару за вищезазначеною митною декларацією, митний орган не приймав рішення про визначення митної вартості товару і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом.

Верховним Судом висловлено правову позицію щодо застосування положень статті 301 Митного Кодексу України та статі 43 Податкового Кодексу України під час розгляду митними органами заяв платників податку про повернення надмірно сплачених сум митних платежів.

Так в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №814/1980/16 зазначено, що у разі якщо митний орган за результатами митного оформлення товару за окремою митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, самостійно не приймав рішення про коригування митної вартості і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам МК України, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину надмірно сплаченими. Якщо ж саме митний орган визначив митну вартість товарів, а в подальшому буде прийнято рішення про застосування митної вартості заявленої декларантом, сума надмірно сплачених митних та інших платежів повертається декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК України, статті 43 ПК України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком №618.

Аналогічна правова позиці викладена також у постанові Верховного Суду 29 січня 2019 року у справі № 813/347/18.

З урахуванням наведеного та оскільки з матеріалів справи вбачається та не заперечується самим позивачем, що під час митного оформлення товару у відповідній декларації митну вартість товару визначено самим позивачем, а не митним органом, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов