Справа № 160/8490/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2020 року Справа № 160/8490/20
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що згідно з укладеним договором про навчання відповідача у ДДУВС №474, останній був зобов`язаний відпрацювати в органах внутрішніх справ (поліції) не менше трьох років після закінчення навчання. Оскільки відповідачем не були виконані взяті зобов`язання, так як 20.02.2017 р. він був призначений на посаду, а вже 16.04.2018 р. відповідач був звільнений за власним бажанням. Тому відповідач повинен відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 94 761,66 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду та відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 25.08.2020 року третьою особою-2 були подані письмові пояснення на позовну заяву, в яких просили задовольнити позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості в сумі 94 761,66 грн.
На виконання вимог ухвали суду - 08.09.2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що оскільки відсутність Порядку визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов про працевлаштування унеможливлює визначення розміру вартості навчання, методологію встановлення сум, які можуть бути відшкодовані до державного бюджету, які витрати компенсувати замовникові, а відтак виключає можливість застосування до цих відносин положення Закону №1060-ХІІ та Постанови №992 в частині відшкодування вартості навчання та витрат. Наведені висновки узгоджуються із діями законодавця, який Законом України від 01.07.2014 року №1556-VII вніс зміни до Закону України «Про освіту» №1060-ХІІ. Зокрема, ч.2 ст.52, якою визначався обов`язок відпрацювати три роки, виключено, чим усунуто розбіжності в законодавстві щодо обов`язку відпрацювати за направленням. Тому підстав задоволення позову на підставі нормативних актів не вбачається. Укладена між сторонами угода про підготовку фахівців із вищою освітою підпадає під ознаки договору і домовленість двох сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, згідно ст.626 ЦК України.
Щодо пропуску строку звернення до суду з позовом, відповідач зазначив, що позивач знаючи про зміну судової практики 21.01.2019 року звернувся до суду лише 22.07.2020 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Підстав неможливості звернення до суду у строк з дня коли позивачу стало відомо, що такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, позивачем до суду не надано. Тому, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та будь-яких інших обґрунтувань обставин та належних доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та не доведено. Тому відсутні поважні причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та існує наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до вимог ч.2 ст.123 КАС України. Враховуючи викладене, відповідач просив суд повернути позивачу адміністративний позов, оскільки він поданий з пропуском позовної давності.
До суду 17.09.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що жодної плати за надання освітніх послуг особі, що навчається ані Договором № 474, ані Контрактом № 3007, ані будь-яким нормативно-правовим актом не передбачено. Отже, можна зробити висновок, що здобуття освіти відповідачем за Договором № 474 та Контрактом № 3007 в ДДУВС мало місце на безоплатній основі за рахунок коштів державного бюджету. Звідси можна зробити висновок, що вступаючи на навчання до ДДУВС та приймаючи умови надання освітньої послуги за державні кошти відповідач добровільно погодився на подальше відпрацювання, а тому таку працю не можна вважати примусовою. Відшкодування всіх витрат здійснюється відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затвердженого постановою КМУ від 12.04.2017 р. №261. Оскільки чинним законодавством заборонено звернення до суду із спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ДДУВС мав змогу звернутися з позовом до відповідача в порядку адміністративного судочинства лише після закриття провадження. З вищевикладеного вбачається, що строк для звернення до адміністративного суду пропущено не з вини ДДУВС, а з об`єктивних обставин, що не залежали від волевиявлення університету. За таких обставин, позивач просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Третя особа-1 до теперішнього часу будь-яких пояснень щодо даної позовної заяви на адресу суду не надіслала, про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження повідомлялася належним чином шляхом направлення на її адресу ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 07.08.2020 року рекомендованою кореспонденцією, яка була отримана третьою особою-1 - 18.08.2020 року.
В силу ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, письмові пояснення третьої особи-2, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі - ДДУВС) від 05.08.2009 р. № 46 о/с відповідач був зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням.
10.08.2009 р. на виконання вимог ст.18 Закону України «Про міліцію» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 565-XII) та наказу МВС України від 14.05.2007 р. № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» між відповідачем, ДДУВС та ТУ МВС України у Дніпропетровській області був укладений Договір про навчання відповідача у ДДУВС № 474.
Згідно з наказом ДДУВС від 30.05.2013 р. № 147 о/с відповідача, як випускника ДДУВС було направлено у розпорядження ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посаду згідно з отриманням фаху.
Відповідно до наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 01.06.2013 р. № 118 о/с відповідач був призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.
Наказом ДДУВС від 18.08.2015 р. № 195 о/с відповідач був зарахований на навчання слухачем магістратури денної форми навчання.
01.09.2015 р. між ДДУВС, відповідачем та ГУНП України в Дніпропетровській області був укладений Договір № 2066.
07.02.2017 р. на виконання вимог ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» між відповідачем, Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ та Головним управлінням Національної поліції України в Дніпропетровській області (далі - ГУНП в Дніпропетровській області) був укладений Контракт про здобуття освіти відповідача у ДДУВС № 3007 (далі - Контракт № 3007). Відповідно до п.7.7 Контракту №3007 сторони дійшли згоди, що умови Контракту застосовуються до відносин, що виникли з 01.09.2015 р., а відповідно до п.9 після його підписання Договір № 2066 від 01.09.2015 р. вважається припиненим.
Згідно з наказом ДДУВС від 16.02.2017 № 35 о/с відповідач, як випускник магістратури ДДУВС був направлений у розпорядження ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посади.
Відповідно до наказу ГУНП України у Дніпропетровській області від 20.02.2017 р. №72 о/с відповідач призначений на посаду слідчого - слідчого відділення Дніпровського районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції в Дніпропетровській області.
04.04.2018 р. відповідач звернувся до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 16.04.2018 р. № 105 о/с відповідача було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до положень ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Пунктом 2.3.6. Контракту № 3007 передбачено, що в разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Контракту, у місячний термін відшкодувати ВНЗ витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженою довідкою-розрахунком.
Згідно з абзацом 3 п.1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 р. №261 (далі - Порядок відшкодування) цей порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Пунктом 3 Порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Оскільки відповідачем не були виконанні взяті на себе зобов`язання за Контрактом №3007 згідно з розрахунком витрат, здійсненим відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17.07.2007 р. № 419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у ДДУВС за 2009 - 2017 роки у розмірі 94 761,66 грн.
Відповідно до п.4 Порядку відшкодування витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період його фактичного навчання.
Претензійно-позовну діяльність згідно з абз.2 п.8 Порядку відшкодування проводить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
На виконання вищевказаних вимог закону ДДУВС листом за вих.№1/2239 від 18.05.2018 р. на адресу відповідача направлено повідомлення про необхідність сплати витрат на утримання під час навчання в якому вказано їх розмір та реквізити розрахункового рахунка для перерахування коштів. Але на теперішній час заборгованість у розмірі 94 761,66 грн. відповідачем в добровільному порядку не сплачена.
Стосовно доступності та безоплатності вищої освіти в державних і комунальних закладах освіти, що гарантується ст.53 Конституції України, суд зазначає наступне.
Як вже було зазначено вище, 01.08.2009 р. між відповідачем, ДДУВС та ГУМВС в Дніпропетровській області був укладений Договір № 474 про підготовку фахівця у ДДУВС.
Предметом Договору № 474 є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом «Правознавство».
Так, п.2.3.6 Договору № 474 передбачено, що в у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору. Відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.
Відповідно до п.3.3 Договору № 474 підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу.
Згідно з ч.2 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Саме на виконання вимог вище зазначеної статті 07.02.2017 р. між відповідачем, ДДУВС та ГУНП в Дніпропетровській області був укладений Контракт № 3007 про здобуття освіти у ДДУВС.
Предметом Контракту № 3007 є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання здобувача вищої освіти освітнього ступеня магістр за спеціальністю «Правознавство».
Згідно з п.2.3.6 Контракту № 3007 у разі дострокового розірвання Контракту чи звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Контракту. Відповідач зобов`язаний у місячний термін відшкодувати ВНЗ витрати, пов`язані з її утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженою довідкою-розрахунком.
Відповідно до п.3.2 Контракту № 3007 підставою для відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі є звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчального закладу з будь-яких підстав, крім підстав, передбачених п.5 Контракту.
Згідно з п.4 Порядку відшкодування витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Жодної плати за надання освітніх послуг особі, що навчається ані Договором № 474, ані Контрактом № 3007, ані будь-яким нормативно-правовим актом не передбачено. Отже, можна зробити висновок, що здобуття освіти відповідачем за Договором № 474 та Контрактом № 3007 в ДДУВС мало місце на безоплатній основі за рахунок коштів державного бюджету.
Стосовно права на працю, що гарантується ст.43 Конституції України, суд зазначає таке.
Згідно з ч.6 ст.43 Закону України «Про Національну поліцію України» порядок добору, направлення та зарахування на навчання до вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
На момент вступу відповідача до ДДУВС для здобуття освітнього рівня бакалавр діяли Правила відбору та прийому до вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ від 04.11.2008 р. № 568. Розділом 3 цього порядку передбачено, що кандидат на навчання має право вільно обирати навчальний заклад, у якому він бажає навчатися (п.3.2.). Особи, які виявили бажання навчатись у ВНЗ МВС, звертаються із письмовою заявою до органу внутрішніх справ за місцем постійного проживання
Після розгляду рапортів (заяв) начальником органу (підрозділу) внутрішніх справ або керівником підрозділу кадрового забезпечення кандидат направляється для співбесіди до постійно діючої комісії органу (підрозділу) внутрішніх справ з питань профорієнтації, яка після оцінки його особистих якостей готує обґрунтований висновок щодо доцільності його оформлення на навчання, який долучається до особової (навчальної) справи. (п.3.4.).
Такі самі положення містяться і в Порядку відбору кандидатів на навчання до вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 15.01.2015 р. № 29, який був чинним на момент вступу відповідача до магістратури ДДУВС.
Тобто, для вступу на навчання до закладу вищої освіти зі специфічними умовами навчання, відповідачу необхідно було спочатку звернутися до органу внутрішніх справ за місцем постійною проживання та отримати відповідне направлення на навчання. Вчинення таких дій відповідачем свідчить про те, що навчання саме в ДДУВС є його вільним вибором.
Підготовка фахівців у ВНЗ МВС на денній формі навчання за державним замовленням здійснюється на підставі укладених тристоронніх договорів про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.
Типова форма договору про навчання розроблена відповідно до вимог Законів України "Про вищу освіту". "Про міліцію", постанови КМУ від 01.03.2007 року № 313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ" та затверджена наказом МВС України від 14.05.2007 р. № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України».
При вступі на навчання до вищого навчального закладу зі специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку фахівців для підрозділів Національної поліції, відповідач був ознайомлений з істотними умовами отримання освітньої послуги за рахунок державного бюджету і знав про обов`язок відпрацювати не менше трьох років в органах внутрішніх справ та Національній поліції після закінчення навчання та свідомо погодився на отримання освітньої послуги на таких умовах, про що свідчить йото власноручний підпис під Договором №474 та під Контрактом №3007 про здобуття освіти в ДДУВС.
Стосовно строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає наступне.
Даний спір виник через те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором про навчання звільнившись зі служби протягом трьох років після закінчення ДДУВС та не відшкодувавши витрати пов`язані з його утриманням під час навчання в добровільному порядку. Згідно з матеріалами, які надійшли на адресу ДДУВС, відповідач був звільнений зі служби в Національній поліції наказом ГУНП в Дніпропетровській області № 105 о/с від 16.04.2018 р. за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Враховуючи вимоги чинного законодавства та судову практику з розгляду аналогічних справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 р. в справі № 461/5577/15-ц, 31 жовтня 2018 р. у справі № 820/5761/15), ДДУВС було подано позовну заяву до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ під час навчання до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за правилами підсудності, передбаченими ст.27 ЦПК України. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.08.2018 р. провадження за позовом ДДУВС до ОСОБА_2 було відкрито та справа перебувала на розгляді. Лише 19.03.2020 р. ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області провадження було закрите у зв`язку з тим, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.12.2018 р. по справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп-18) спори з приводу стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Оскільки чинним законодавством заборонено звернення до суду із спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ДДУВС мав змогу звернутися з позовом до відповідача в порядку адміністративного судочинства лише після закриття провадження. З вищевикладеного вбачається, що строк для звернення до адміністративного суду пропущено не з вини ДДУВС, а з об`єктивних обставин, що не залежали від волевиявлення позивача.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом стягнення витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 94 761,66 грн.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити повністю з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, оскільки позивачем не були понесені витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, то судом питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, -
Позовну заяву - задовольнити повністю.
Судовий збір по даній справі не стягується.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма