Справа № 280/5203/20
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 листопада 2020 року Справа № 280/5203/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринов Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборним. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі по тексту, відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області № 0-0811 від 12 червня 2020 року.

Ухвалою суду 07 серпня 2020 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 18 серпня 2020 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою судді від 25 серпня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а судове засідання призначено на 21 вересня 2020 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що до позивача незаконно застосована відповідно до рішення № 6-39/18 від 26 червня 2018 року Семенівської сільської ради, ставка податку у розміру 1,50 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом за 1 квадратний метр бази оподаткування як до фізичної особи яка зареєстровані на території Семенівської сільської ради, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований на території Семінівської сільської ради. Також вказує на те, що будівлі використовуються ним у введенні сільськогосподарської діяльності, оскілки він є сільськогосподарським виробником.

В позовній заяві просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник Головного управління ДПС у Запорізькій області проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві (вх.№43836 від 21 вересня 2020 року), відповідно до якого зазначає, що позивач не надав до суду жодного доказу приналежності об`єкта нерухомості - нежитлової будівлі загальною площею 106.7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства». Відповідно до технічного паспорту на об`єкт нерухомості також відсутні будь-які ознаки приналежності будівлі до сільськогосподарської. Також вказує, що 17 січня 2020 року ОСОБА_1 подавав до Головного управління ДПС у Запорізькій області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік, відповідно до якої загальна сума доходів Позивача дорівнює нулю. Отже, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 не здійснює сільськогосподарську діяльність та нежитлова будівля позивача загальною площею 106.7 кв.м. не використовується позивачем у сільськогосподарській діяльності. Разом з тим, вказує, що якщо позивач вважає що до нього повинна була застосована інша ставка податку, йому необхідно було звернутися з заявою для проведення звірки до контролюючого органу та надати документи на підтвердження пільг зі сплати податку на нерухоме майно, в тому числі й документи на підтвердження об`єкту нерухомості позивача до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», якщо такі наявні.

У відзиві представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглядаючи справу, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником нежитлового нерухомого майна - комплекс, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 24 жовтня 2003 року, виданого Виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Запорізької області, що підтверджується даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна: 24195465.

12 червня 2020 року ГУ ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-0811, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 6678,89 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст.266 ПК України).

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 (у редакції, чинній станом на 2019 рік) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є, зокрема, вирощування зернових культур (пшениця, ячмінь).

Суд зазначає, що у позивача у власності перебуває земельна ділянка сільськогосподарська призначення, що підтверджується матеріалами справи.

Так відповідно до відкритої інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Види діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.46 Розведення свиней.

Разом з тим, ОСОБА_1 є засновником юридичної особи - Фермерського господарства «Сонечко» за адресою: Україна, Місцезнаходження: Україна, 72355, Запорізька обл., Мелітопольський р-н, село Тамбовка, вул. Радянська , будинок 20.

Види діяльності 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура); 01.50 Змішане сільське господарство; 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів.

Розглядаючи матеріали справи, а також аналізуючи вищевикладені норми податкового кодексу, суд не погоджується з правовою позицією відповідача на підставі наступного.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17 та від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19).

Більш того, на користь висновку про те, що нормою пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачена податкова пільга в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Так, Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи

Також слід зазначити, що встановлена пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Така позиція суду узгоджена з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року по справі №520/8580/18.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем об`єкти нерухомого майно передано в оренду, лізинг, позичку.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: 12.4.1. встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; 12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; 12.4.3. до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до рішення Семенівської сільської ради №6-39/18 від 26 червня 2018 року з 01 січня 2019 ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється зокрема за будівлі сільськогосподарського призначення для фізичних осіб зареєстрованих на території Семенівської сільської ради за ставкою 0,5 % за 1 кв.м. відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

З матеріалів справи, а саме копії паспорту та довідки про реєстрацію місця проживання, виданої виконавчим комітетом Семенівської сільської ради, судом встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене також відповідає інформації щодо місця реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За відкритими даними офіційного сайту Семенівської громади село Тамбовка знаходиться на території Семенівської сільської ради (на теперішній час - Семенівської громади).

Таким чином, з урахуванням рішення Семенівської сільської ради №6-39/18 від 26 червня 2018 року при визначенні позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно підлягала застосуванню ставка податку на рівні 0,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

При цьому суд вважає безпідставними посилання відповідача на невиконання позивачем вимог підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки звернення із заявою про проведення звірки даних щодо розміру ставки податку та нарахованої суми податку є правом платника податків, а не його обов`язком.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач, як підставу своїх правомірних дій та рішень, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності податкового повідомлення-рішення № 0-0811 від 12 червня 2020 року.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № 0-0811 від 12 червня 2020 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Згідно з частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 77, 139, 241-245 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборним. 166, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області № 0-0811 від 12 червня 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166. ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення виготовлено та підписано 05 листопада 2020 року.

Суддя Д.В. Татаринов