Справа № 440/568/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Костенко Г.В.

02 листопада 2020 р. Справа № 440/568/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

встановила:
03.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт третій наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) № 552 від 09.12.2019 року «Про результати службового розслідування», яким його притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, пунктом 3 наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 № 552 від 09.12.2019 року його притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років. Підставою для винесення наказу в оскаржуваній частині стало встановлення службовим розслідуванням завдання матеріальної шкоди ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок стягнення за рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.11.2016 року у справі № 917/1512/16 з Полтавського ОВК на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошових коштів в сумі 60.256,35 грн. на підставі укладеного між ними договору оренди комерційної нерухомості № 504-11 від 01.10.2015 року.

Позивач вважає вказаний наказ в частині притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності протиправним, незаконним та винесеним з порушенням чинного законодавства, оскільки за змістом пунктів 10-11 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 року (далі Положення № 243/95-ВР), обмежену матеріальну відповідальність несуть командири (начальники) військових частин, які своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна, а оскільки він не підписував договір оренди комерційної нерухомості № 504-11 від 01.10.2015 року, укладений між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» та ІНФОРМАЦІЯ_4 , та не приймав жодних розпоряджень щодо його укладання та виконання, підстави для притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності відсутні. Матеріали службового розслідування не містять доказів того, що ним заподіяно державі шкоду недбалим виконанням своїх службових обов`язків, передбачених військовим статутом та посадовою інструкцією.

У відзиві на адміністративний позов відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначає, що підполковник ОСОБА_1 при прийнятті посади військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_6 ) не встановив, що орендована будівля не перебуває на обліку в КЕВ м. Полтава і Полтавському ОВК, що договір оренди укладений з порушенням законодавства і не зберігається в відділі фінансового забезпечення, а копія його в відділенні забезпечення Полтавського ОВК, та сплата орендної плати не здійснюється. У рапорті про прийняття справ та посади від 18.12.2015 року вх. № 8399/2 позивач будь-яких недоліків у веденні військового господарства не зазначив. Порушення порядку прийняття посади призвело до того, що після того як позивач очолив ІНФОРМАЦІЯ_7 незаконна оренда будівлі продовжилась до 31.07.2016 року. Відповідно зросла й заборгованість зі сплати орендної плати. Одночасно з позивачем до матеріальної відповідальності притягнуті й інші посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповіді на відзив позивач вказує, що на офіцерів за невиконання (неналежне виконання) своїх службових обов`язків чи порушення військової дисципліни, може накладатись дисциплінарне стягнення лише у випадку, коли вина такого офіцера повністю доведена. При цьому, якщо внаслідок невиконання або неналежного виконання службових обов`язків заподіяна матеріальна шкода, накладенню дисциплінарного стягнення в обов`язковому порядку повинно передувати службове розслідування, під час якого мають бути встановлені, зокрема, всі особи, з вини яких трапилась подія, наявність причинного зв`язку між подією та неправомірними діями осіб, конкретні неправомірні дії, що призвели до порушення, ступінь та форму вини кожної особи, причетної до порушення.

Крім того, позивач звернув увагу суду, що відповідач вже намагався покласти завдану шкоду державі на офіцера ОСОБА_2 . Однак, рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 04.04.2018 року, що набрало законної сили, у задоволені позову відмовлено. Підставою для відмови у позові стало те, що договір оренди був підписаний військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 , акт приймання-передачі майна від 10.10.2015 року, зі сторони орендаря, також підписаний військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тобто, рішенням суду встановлено особу, що підписала договір, і як наслідок винну особу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений наступним чином.

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 № 552 від 09.12.2019 року «Про результати службового розслідування» щодо притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності.

Висновок суду вмотивований тим, що єдиною підставою для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності є завдання ним шкоди неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків. При цьому, притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності можливо лише за наявності: 1) шкоди, 2) протиправної поведінки (невиконання чи неналежного виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків); 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, 4) вини особи в завданні такої шкоди.

Також, суд зазначив, що стягнуті з Полтавського ОВК на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошові кошти в сумі 60.256,35 грн. не можуть вважатися прямою дійсною шкодою у розумінні Закону України від 03.10.2019 року № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон № 160-IX), оскільки підставою стягнення в судовому порядку таких коштів стало невиконання Полтавським ОВК взятих на себе господарських зобов`язань перед ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії за договором оренди комерційної нерухомості № 504-11 від 01.10.2015 року, а не завдання ІНФОРМАЦІЯ_4 збитків, спричинених діями та рішеннями ОСОБА_1 . Рішення Господарського суду Полтавської області від 17.11.2016 року у справі № 917/1512/16 не є доказом наявності шкоди, завданої Полтавському ОВК позивачем.

Крім того, суд прийшов висновку, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовців у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Отже, чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності. Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини ОСОБА_1 державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням договору оренди комерційної нерухомості.

Також, суд прийшов висновку, що притягаючи позивача 09.12.2019 року до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років, відповідач застосував нечинні на час винесення наказу норми Положення № 243/95-ВР, що вже само по собі є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 552 від 09.12.2019 року «Про результати службового розслідування».

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Вимоги апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що Закон № 160-IX виключає з поняття прямої дійсної шкоди такі поняття, як «упущена вигода» (п. 2 чт. 2 ст. 22 ЦК України), а також «втрачена вигода» (ч. 1 ст. 225 ГК України). Мало місце незаконне виростання майна грошей, тобто, державі заподіяна дійсна шкода.

Також, відповідач зазначив, що позивач, приймаючи посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 у грудні 2015 року, був зобов`язаний провести інвентаризацію майна, під час якої встановити порушення порядку укладання й зберігання договору, а також його виконання, про що рапортом доповісти командуванню. Цього здійснено не було, чим позивач порушив вимоги ст. 63 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), п. 15 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389 (далі Положення № 389). У наслідок такої бездіяльності позивача була продовжена дія незаконно укладеного господарського договору, що призвело в наступному до збільшення розміру боргу і в кінцевому випадку до збільшення розміру шкоди. Указані порушення позивача знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з заподіяною державі шкодою. Вчинені вони з необережності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін. Також, позивач зазначив, що стягнуті з Полтавського ОВК кошти не можуть вважатися прямою дійсною шкодою у розумінні Закону № 160-IX, оскільки підставою стягнення коштів стало невиконання відповідачем взятих на себе господарських зобов`язань перед ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі військового комісара, а не завдання ІНФОРМАЦІЯ_4 збитків спричинених його діями та рішеннями. Крім того, до його функціональних обов`язків військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 , за посадою яку він займав, не належали повноваження з контролю за укладанням господарських договорів та їх виконання, а також з надання правової оцінки проектів господарських договорів, що підлягають укладанню. Договір оренди комерційної нерухомості № 504-11 від 01.10.2015 року укладався без його участі (а.с.175-177).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) № 304 від 21.11.2015 року підполковник ОСОБА_1 призначений на посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 з 19.12.2015 року (а.с. 15).

01.10.2015 року між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» (орендодавець) та ІНФОРМАЦІЯ_4 (орендар) в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , що діяв на підставі положення, укладено договір оренди комерційної нерухомості № 504-11, згідно із пунктом 1.1 якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування комерційну нерухомість, розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 264,4 м2. (а.с. 95-97).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.11.2016 року, що набрало законної сили 02.12.2016 року, у справі № 917/1512/16 позов ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» до Полтавського ОВК Міністерства оборони України про стягнення 61.052,09 грн. частково задоволений.

Судовим рішенням, стягнуто з Полтавського ОВК на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» грошові кошти в сумі 60.256,35 грн., з них 52.226,64 грн. основного боргу за договором оренди комерційної нерухомості № 504-11 від 01.10.2015 року, укладеним між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» та ІНФОРМАЦІЯ_4 , - 1.292,82 грн. інфляційних витрат, 562,14 грн. - річних, 6.174,75 грн. пені (а.с. 91-94).

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 04.04.2018 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 06.12.2018 року, у справі № 549/14/18, відмовлено у задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_3 про стягнення з ОСОБА_2 60.256,35 грн. збитків, завданих внаслідок умисних протиправних дій (а.с. 84-89).

28.10.2019 року менеджер з внутрішнього контролю, заступник військового комісара з морально-психологічного забезпечення зв`язків з громадськістю підполковник Е. Бородай подав військовому комісару Полтавського ОМВК рапорт вх. № 90/3 на поновлення службового розслідування (призначення нового) з метою встановлення вини, причин та умов виникнення заборгованості, оскільки існує ймовірність виникнення ризиків неприйняття рішень щодо відшкодування бюджетних коштів стягнутих з ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до рішення суду на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» у сумі 60.256,35 грн. (а.с. 65)

Згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 477 від 31.10.2019 року, відповідно до рапорту від 28.10.2019 року вх. № 90/3 з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб, керуючись вимогами п. ІІ.1 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 (далі Порядок № 608), наказано призначити службове розслідування за фактом стягнення з Полтавського ОВК у 2017 році бюджетних коштів відповідно до рішення суду на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» у сумі 60.256,35 грн. (а.с. 66-67)

Наказом військового комісара Полтавського ОВК «Про продовження службового розслідування» від 21.11.2019 року № 519 продовжено службове розслідування за фактом стягнення з Полтавського ОВК у 2017 році бюджетних коштів відповідно до рішення суду на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» у сумі 60.256,35 грн. (а.с. 68)

Відповідно до Акту службового розслідування, затвердженого військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 09.12.2019 року, під час проведення службового розслідування (з урахуванням попередніх розслідувань, які проведені наказами військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 211 від 24.06.2016 року, № 69 від 10.02.2017 року) встановлено:

«..що підполковник ОСОБА_4 при прийомі посади військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 про порушення порядку укладання договору № 504-11 військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 не доповідав. У подальшому хід виконання договору № 504-11 не контролював, про наявність заборгованості з орендної плати командуванню ІНФОРМАЦІЯ_3 в установленому порядку не повідомляв.

Таким чином, підполковник ОСОБА_4 не виконував належним чином обов`язки військового комісара, передбачені вимогами пункту 15 Положення № 389, згідно з якими він був зобов`язаний вживати заходи до запобігання порушенням під час використання майна, а також з відшкодування винними особами заподіяної шкоди в порядку, встановленому законодавством. Комісія теж вважає за можливе притягнути підполковника ОСОБА_4 до обмеженої матеріальної відповідальності.» (а.с. 60-64)

Пунктом 3 наказу військового комісара Полтавського ОВК «Про результати службового розслідування» № 552 від 09.12.2019 року за неналежне виконання обов`язків військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_6 , що призвело до збитків на суму 60.256,35 грн. згідно з ст. 5 Закону № 160-IX, пунктами 10, 26 Положення № 243, притягнуто військового комісара (колишнього військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 ) підполковника ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років на день підписання наказу про притягнення до матеріальної відповідальності (а.с. 82).

Відповідно до витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) № 143 від 04.07.2018 року, підполковника ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 04.04.2018 року № 139 на посаду військового комісара Хорольського районного військового комісаріату Полтавської області оперативного командування «Північ» Сухопутних військ Збройних Сил України (далі Хорольського РВК Полтавської області) з 04.07.2018 року прийняв справи за відповідною посадою та приступив до виконання службових обов`язків (а.с.14).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон № 160-IX (у редакції, чинній на час винесення спірного наказу № 552 від 09.12.2019 року).

Матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності (пункт 4), а пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 160-ІХ).

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що єдиною підставою для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності є завдання ним шкоди неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків. При цьому, притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності можливо лише за наявності: шкоди, протиправної поведінки (невиконання чи неналежного виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, вини особи в завданні такої шкоди.

Обґрунтовуючи завдання позивачем шкоди, відповідач посилався на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.11.2016 року у справі № 917/1512/16, яким стягнуто з Полтавського ОВК на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошові кошти в сумі 60.256,35 грн., з них 52.226,64 грн. основного боргу за договором оренди комерційної нерухомості № 504-11 від 01.10.2015 року, укладеним між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» та ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1.292,82 грн. - інфляційних витрат, 562,14 грн. річних, 6.174,75 грн. - пені.

Дослідивши вказане рішення суду, а також договір оренди комерційної нерухомості № 504-11 від 01.10.2015 року, колегія суддів дійшла наступних висновків.

01.10.2015 року між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» (орендодавець) та ІНФОРМАЦІЯ_4 (орендар) в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 укладено договір оренди комерційної нерухомості № 504-11.

Згідно з пунктом 1.1 цього договору орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування комерційну нерухомість, розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 264,4 м2.

Пунктом 3.1 договору визначено, що за домовленістю сторін орендна плата складається з плати за приміщення, а саме: орендної плати за базовий місяць оренди майна починаючи з 01.10.2015 року становить 1 (одна) грн. 43 коп. за 1 м2 орендованої площі без урахування ПДВ. Орендна плата за базовий місяць оренди за 264,4 м2 всіє орендованої площі становить 378,09 грн., без урахування ПДВ, яку сплачує орендар. Всього розмір орендної плати за перший місяць з урахуванням відшкодування витрат на утримання майна та експлуатаційних витрат становить 3.000,00 грн. з ПДВ за 264,4 м2. В орендну плату включено усі витрати пов`язані з використанням орендованого приміщення, крім витрат на електроенергію. Розмір місячної орендної плати є фіксованим та не підлягає коригуванню на індекс інфляції.

Оплата орендної плати за перший місяць оренди здійснюється орендарем не пізніше 5 робочих днів після підписання акту приймання-передачі орендованого майна (пункт 3.7 договору).

Орендна плата сплачується орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа розрахункового місяця (пункт 3.9 договору).

У разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, орендар на вимогу орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення, починаючи з 21 числа розрахункового місяця (пункт 8.2 договору).

Додатками до договору є: акт приймання-передачі майна (додаток 1). Розрахунок плати за оренду нерухомого майна ПАТ "УКРТЕЛЕКОМ" (додаток 2). Зведений розрахунок вартості послуг на утримання комерційної нерухомості (додаток 3) (а.с. 98-100).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.11.2016 року у справі № 917/1512/16 встановлено, що «будь-яких доказів того, що договір оренди від 01.10.2015 року № 504-11 визнано недійсним, відповідач не надав. Крім того, відповідач визнав, що фактично орендував вказане у договорі приміщення протягом зазначеного у позові періоду та за актом приймання-передачі майна від 31.07.2016 року (а.с. 28) повернув його орендодавцю. Проте, протягом усього часу користування майном відповідач жодного разу не сплатив оренду плату і інші визначені договором платежі, що не заперечується самим відповідачем. Відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання. Судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові у справі № 11/446 від 15.05.2012 року, що є обов`язковою для застосування у судовій практиці відповідно до положень ст. 11128 ГПК України, а також в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року» (а.с. 93).

Враховуючи викладене, стягнуті з Полтавського ОВК на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошові кошти в сумі 60.256,35 грн. не можуть вважатися прямою дійсною шкодою у розумінні Закону № 160-ІХ, оскільки підставою стягнення в судовому порядку таких коштів стало невиконання Полтавським ОВК взятих на себе господарських зобов`язань перед ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії за договором оренди комерційної нерухомості № 504-11 від 01.10.2015 року, а не завдання ІНФОРМАЦІЯ_4 збитків, спричинених діями та рішеннями ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів зауважує, що на момент підписання договору № 504-11 від 15.10.2015 року відповідач був ознайомлений з його змістом та погодився із наведеними вище умовами такого договору шляхом його підписання уповноваженою особою (військовим комісаром ОСОБА_3 ), а відтак, свідомо взяв на себе зобов`язання по понесенню витрат на виконання цього договору, що також не дозволяє віднести присуджену до стягнення з Полтавського ОВК суму грошових коштів до шкоди, завданої ОСОБА_1 .

Таким чином, рішення Господарського суду Полтавської області від 17.11.2016 року у справі № 917/1512/16 не є доказом наявності шкоди, завданої Полтавському ОВК позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.

Частиною 8 Закону № 160-IX встановлено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовців у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Отже, чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: акт службового розслідування і наказ військового командиру не містить жодних посилань на фактичні обставини, що свідчать про те, що саме позивач здійснив контроль за виконанням договору оренди комерційної нерухомості.

Також, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини ОСОБА_1 державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням договору оренди комерційної нерухомості.

Таким чином, у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено наявності підстави та умов для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, встановлених статтею 3 Закону № 160-IX .

Крім того, згідно з пунктом 3 наказу № 552 від 09.12.2019 року позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років.

Водночас нормами статті 5 Закону № 160-IX, чинними на час винесення оспарюваного наказу, встановлено, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

Отже, законом передбачено, що матеріальна відповідальність настає у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

А відтак, відповідач визначив розмір матеріальної відповідальності з порушенням вимог статті 5 Закону № 160-IX .

Зі змісту пункту 3 наказу № 552 від 09.12.2019 року вбачається, що розмір матеріальної відповідальності визначений відповідачем на підставі пунктів 10 та 26 Положення № 243/95-ВР, яке втратило чинність згідно із Законом № 160-IX 31.10.2019 року.

Відповідно до норм вказаних пунктів військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Розміри місячного грошового забезпечення визначаються відповідно до основних посадових окладів та окладів за військові (спеціальні) звання і процентних надбавок за вислугу років на день підписання наказу про притягнення до матеріальної відповідальності.

Таким чином, притягаючи позивача 09.12.2019 року до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років, відповідач застосував нечинні на час винесення наказу норми Положення № 243/95-ВР, що є достатньою підставою для визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 552 від 09.12.2019 року «Про результати службового розслідування».

Крім того, колегія суддів звертає увагу відповідача на норму ч. 3 ст. 14 Закону № 160-IX, відповідно до якої у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Інші доводи і заперечення відповідача означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
Постанова складена і підписана 02 листопада 2020 року.