Справа № 640/15303/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі Хмарській К.І.

за участю

представника позивача: Карпець Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування арештів та заборон, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року закрито провадження в даній справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося з даним позовом до суду в якому просило:

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України скасувати арешти, заборони, накладені в межах виконавчих проваджень 44357889 та № 40455748 на транспортні засоби:

- автомобіль ВАЗ21154 (Державний номер: НОМЕР_1 ; Номер шасі/кузова: НОМЕР_2 );

- автомобіль ВАЗ21154 (Державний номер: НОМЕР_3 ; Номер шасі/кузова: НОМЕР_4 );

- автомобіль ВАЗ21154 (Державний номер: НОМЕР_5 ; Номер шасі/кузова: НОМЕР_6 );

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язавши відповідача надати звіт про виконання рішення суду у строк, встановлений судом.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» обґрунтовані тим, що Департаментом ДВС Міністерства юстиції України відмовлено товариству у знятті арештів на окреслене вище рухоме майно у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчих проваджень, в межах яких було накладено арешт, що, на думку позивача, є безпідставним, позаяк право власності на таке майно набуте останнім на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 05.06.2013 року в справі № 914/1675/13.

Так, рішенням Господарського суду Львівської області від 05.06.2013 року в справі № 914/1675/13 визнано право власності на транспортні засоби, а саме: автомобіль ВАЗ21154 (Державний номер: НОМЕР_1 ; Номер шасі/кузова: НОМЕР_2 ), автомобіль ВАЗ21154 (Державний номер: НОМЕР_3 ; Номер шасі/кузова: НОМЕР_4 ), автомобіль ВАЗ21154 (Державний номер: НОМЕР_5 ; Номер шасі/кузова: НОМЕР_6 ) за Акціонерним товариством «Ідея Банк».

У зв`язку з необхідністю реєстрації права власності на вказані вище транспортні засоби, Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до РСЦ МВС України в м. Києві про надання інформації щодо наявних обтяжень/обмежень з інформаційної системи НАІС, або інших баз даних МВС України, що перешкоджають здійсненню реєстраційних дій у сервісних центрах МВС України, з метою їх наступного усунення та реєстрації права власності.

Листом № 31/26-12 від 27.01.2020 року РСЦ МВС в м. Києві, повідомило позивача про накладені обтяження на вище вказані транспорті засоби (а.с.44-47).

Позивачем, під час звернення з даним позовом, зазначено, що він не є стороною виконавчих проваджень № 44357889 та № 40455748, проте, зареєстровані арешти та заборони на транспортні засоби у межах цих виконавчих проваджень перешкоджають позивачу вільно володіти та розпоряджатись власним майном, набутим на підставі рішення суду, в т.ч. зареєструвати право власності на таке майно в установлено законом порядку в органах МВС України.

Також, Акціонерним товариством «Ідея Банк» зазначено, що останнє неодноразово зверталося до Відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС МЮ України з проханням винести постанови про скасування арештів на вказане рухоме майно.

02.06.2020 року на адресу позивача надійшла копія відповіді виконавчого органу за № 4664/11530-33-20/20.1 від 20.05.2020 року з додатками, в якій позивачу відмовлено у знятті арештів, у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчих проваджень, в межах яких накладено арешти, та запропоновано заявнику звернутись до суду з позовом.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції закриваючи провадження по справі дійшов висновку, що зважаючи на предметну юрисдикцію та характер правовідносин у цій справі, даний спір непідвідомчій адміністративному суду, а є таким, що підлягає розгляду за правилами цивільного або господарського судочинства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 ч.1 ст. 4 КАС України встановлено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звергнутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, питання про зняття арешту з майна може бути вирішено після надходження до відділу відповідного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим рішенням Господарським судом Львівської області у справі № 914/1675/13, задоволено повністю позов ПАТ «Ідея Банк». Судом постановлено за рахунок погашення заборгованості за траншами договору № 968 про відкриття револьверної кредитної лінії від 17.12.2009 року на загальну суму 10 306 084,19 грн., з яких: основний борг 9 796 481,54 грн., прострочений борг 467 109,50 грн., строкові проценти 41 431,35 грн., пеня по кредиту 1 151,80 грн., звернути стягнення на заставне майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг» (03062, м. Київ, проспект Перемоги, 67, ) шляхом передання у власність Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) наступні транспортні засоби: автомобіль ВАЗ21154 (Державний номер: НОМЕР_1 ; Номер шасі/кузова: НОМЕР_2 ), автомобіль ВАЗ21154 (Державний номер: НОМЕР_3 ; Номер шасі/кузова: НОМЕР_4 ), автомобіль ВАЗ21154 (Державний номер: НОМЕР_5 ; Номер шасі/кузова: НОМЕР_6 )

Господарський суд Львівської області також вирішив, що право власності ПАТ «Ідея Банк» на транспортні засоби підлягає реєстрації в Державтоінспекції МВС України.

Поряд з цим, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 28.10.2013 року по справі № 924/1282/13 порушено провадження у справі № 924/1282/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ЛІЗИНГ» (Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, буд. 23/1, кв. 2; ідентифікаційний код 32774741); вжито заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави.

Постановою Господарського суду Хмельницької області від 23.07.2015 року в справі №924/1282/13 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ЛІЗИНГ» та скасовано обмеження щодо майна банкрута.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника.

Отже скасування всіх арештів, накладених на майно боржника, та інших обмежень щодо розпорядження його майном, є передбаченим законом правовим наслідком визнання особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Пунктом 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Правовими положеннями ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює, в тому числі, такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Згідно ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства у постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з урахуванням вимог, установлених цим Кодексом, з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Ліквідатор виконує свої повноваження до завершення ліквідаційної процедури в порядку, встановленому цим Кодексом.

У ліквідаційній процедурі Господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Таким чином, питання правомірності діяльності ліквідатора, у тому числі в межах повноважень управління та розпорядження майном банкрута, вирішується Господарським судом у ліквідаційній процедурі.

Крім того, дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно витягів з виконавчих проваджень № 44357889 та № 40455748 вбачається, що у яких стягувачами визначено Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» та Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», а боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ЛІЗИНГ».

У межах виконавчих проваджень № 44357889 і № 40455748 винесено постанови про арешт майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ЛІЗИНГ» та оголошено заборону на його відчуження.

06.08.2015 року виконавчі провадження № 44357889 та № 40455748 закінчено з підстав визнання боржника банкрутом.

У свою чергу, Акціонерне товариство «Ідея Банк» не має правового статусу сторони виконавчих проваджень № 44357889 і № 40455748, що не заперечується і визнається останнім.

Тобто, позивач, ставить питання про зобов`язання ДВС вчинити дії зі скасування арештів на рухоме майно не як сторона виконавчого провадження, а в рамках питання захисту наявного у Акціонерного товариства «Ідея Банк» права власності на таке майно.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги носять зобов`язальний характер до виконавчого органу про скасування арештів, і обумовлені захистом особистого права власності Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рухоме майно, тобто спір по суті є таким, що має приватноправовий характер.

Разом з тим, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило - майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, у даному випадку, спір обумовлений порушенням приватного майнового права та інтересу відповідного суб`єкта, а відтак підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, та який залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 19.12.2019 по справі № 820/6756/16, та Великою Палатою Верховного Суду в постановах від: 28.03.2018 у справі № 826/14433/16, від 18.04.2018 по справі № 910/8132/17, від 17.10.2018 у справі № 826/17908/14 і від 12.02.2020 по справі № 813/1341/15.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Peretyaka And. Ukraine» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand . Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на правову позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року в справі № 826/14603/17, суд апеляційної інстанції зазначає, що в даній справі відносини не є подібними, оскільки постановою Господарського суду Хмельницької області від 23.07.2015 року в справі №924/1282/13 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ЛІЗИНГ» визнано банкрутом та скасовано обмеження щодо майна банкрута.

Таким чином, усі наявні спори підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства у ліквідаційній процедурі.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено.

Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 238, 308, 310, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року про закриття провадження у справі - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 03.11.2020 року