Справа № 500/893/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/893/20 пров. № А/857/10371/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року, ухвалене суддею Шульгачем М.П. у м. Тернополі, повне судове рішення складено 02 липня 2020 року, у справі № 500/893/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною відмову відповідач у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періоду її навчання у магазин-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві Тернопільської області з 01 вересня 1977 року по 08 лютого 1978 року та зобов`язати Управління обслуговування громадян Підволочиський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період її навчання у магазин-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві Тернопільської області з 01 вересня 1977 року по 08 лютого 1978 року, провівши відповідний перерахунок пенсії з 1 жовтня 2019 року.

У обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає те, що 11.10.2019 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням періоду навчання з 01.09.1977 по 01.02.1978, оскільки у той час вона проходила навчання у магазин-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві. Проте, 21.10.2019 отримала повідомлення, що статтею 18 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" не передбачено школу-магазин як закладу профтехосвіти, у зв`язку із чим у проведенні перерахунку пенсії відмовлено. Вважає дані дії протиправними, оскільки період проходження навчання підтверджується поданим нею документами, а також пунктом 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972р. № 950.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивачка, яка просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, зокрема, суд не взяв до уваги чинне на час її навчання у школі-магазині законодавство, згідно з яким позивачка набула професію у навчальному закладі, період навчання в якому зараховувався до трудового стажу. Поданими нею доказами достовірно підтверджується період навчання у магазин-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві з 01.09.1977 по 08.02.1978, і цей заклад відносився до курсів з підготовки кадрів. Вважає безпідставним застосування судом першої інстанції норм Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року, який не охоплює правовідносин, що відбувалися до набрання ним чинності.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними з огляду на те, що відповідно до статті 18 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" визначено типи закладів професійної (професійно-технічної) освіти, у якому не передбачено "магазин - школу" як такий заклад. Тому вважає, що відсутні підстави зарахування до стажу роботи період навчання в школі-магазині при Підволочиському районному споживчому товаристві з 01.09.1977 по 08.02.1978. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що з 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

11 жовтня 2019 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням періоду навчання з 01.09.1977 року по 01.02.1978 року у магазин-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві.

Листом від 21.10.2019 року №149/03-13 Підволочиський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовив в перерахунку пенсії з посиланням на те, що відповідно до статті 18 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" визначено типи закладів професійної (професійно-технічної) освіти, у якому не передбачено "магазин - школу" як заклад профтехосвіти.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 навчалась у магазин-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві Тернопільської області, яка не відноситься до закладів професійної (професійно-технічної) освіти відповідно до ст. 18 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту", то для зарахування даного періоду навчання з 01 вересня 1977 року по 08 лютого 1978 року до стажу роботи немає правових підстав.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 статті 24 цього Закону передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788 визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Пунктом "д" ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

За приписами ст.62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), яким затверджено відповідний порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

У вказаній справі дослідженню підлягають фактичні обставини, щодо періоду навчання позивачки у магазин-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві Тернопільської області з 01 вересня 1977 року по 08 лютого 1978 року та право позивачки на зарахування такого періоду до трудового стажу, з урахуванням чого застосуванню підлягає законодавство, яке діяло на час виникнення відповідних обставин.

За змістом статей 10, 47, 48 Закону УРСР "Про народну освіту" від 28.06.1974 № 2778-VII навчально-виховні заклади перебувають у віданні державних органів. Окремі види навчально-виховних закладів можуть перебувати також у віданні колгоспів та інших громадських організацій. Для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві. Підприємства, установи та організації створюють необхідні умови і навчально-виробничу базу для проведення теоретичного і практичного навчання при підготовці і підвищенні кваліфікації робітників безпосередньо на виробництві. Особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.

Пунктом 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 (що було чинне на час навчання позивачки за фахом), передбачено, що крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також згідно підпункту «з» - навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т.д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та з перекваліфікації.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що період проходження позивачкою навчання у магазин-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві підтверджується:

- довідкою, виданою головою правління Підволочиського районного споживчого товариства №208 від 22.11.2019, у якій вказано, що ОСОБА_2 дійсно проходила навчання в школі-магазині при Підволочиському РСТ з 01 вересня 1977 року згідно списку учнів магазину-школи при Підволочиському РСТ, навчання в якій почалося 01 вересня 1977 року по 08 лютого 1978 року згідно свідоцтва № 215 від 08 лютого 1978 року.

- свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.01.2006, відповідно до якого ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_4 »;

- свідоцтвом № НОМЕР_2 , яке видано ОСОБА_3 08 лютого 1978 року про закінченню навчання у магазин-школі з присвоєнням кваліфікації «молодший продавець»;

- списком учнів магазину-школи при Підволочиському райСТ, навчання у якій почалося 1-го вересня 1977 року, виданого кадровою службою Підволочиської районної споживчої спілки, ОСОБА_3 рахувалася серед учнів магазин-школи;

- паспортом підприємства-школи при Підволочиському райСТ, яким підтверджується, що школою готувалися молодші продавці, робота якої перевірялася викладачами Тернопільського кооперативного технікуму Тернопільської області;

- довідкою «Про стан роботи в магазин-школі при Підволочиському райСТ, згідно якої станом на 28 травня 1977 року для навчання були організовані та підібрані викладачі; затверджено торгові підприємства Продторгу і Промторгу для проходження учнями практичної роботи.

Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини та норми законодавства, яке діяло у 1974-1975 роках, колегія суддів приходить до висновку, що учні магазин-шкоди Підволочинського районного споживчого товариства за правовим статусом прирівняні до учнів в розумінні підпункту «з» пункту 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972.

Відтак, відповідно до положень частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пункту "д" ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", час навчання позивачки у магазин-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві Тернопільської області з 01 вересня 1977 року по 08 лютого 1978 року необхідно зарахувати до її страхового стажу.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих достатніх та допустимих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України та колишньої УРСР, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, які необхідно задовольнити. Водночас, колегія суддів вважає, що відповідач не довів правомірність своїх дій щодо відмови позивачці у зарахуванні до стажу роботи періоду її навчання у магазині-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві Тернопільської області з 01 вересня 1977 року по 08 лютого 1978 року, а тому така відмова є протиправною.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в частині ухвалення судом першої інстанції рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову з вищевикладених мотивів.

Щодо розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд встановив, що за подання адміністративного позову позивачка сплатила 840,80 грн, а за подання апеляційної скарги ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року при відкритті апеляційного провадження була звільнена.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 840,80 грн необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Судовий збір, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги в розмірі 1261,20 грн, компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 308, 139, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі № 500/893/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періоду її навчання у магазині-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві Тернопільської області з 01 вересня 1977 року по 08 лютого 1978 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період її навчання у магазині-школі при Підволочиському районному споживчому товаристві Тернопільської області з 01 вересня 1977 року по 08 лютого 1978 року, провівши відповідний перерахунок пенсії з 01 жовтня 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області () сплачений судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Судовий збір, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 (однієї тисячі двісті шістдесят однієї) гривні 20 копійок, компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
Судді Р. П. Сеник
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 02.11.2020 року.