Справа № ЗП/360/12/20
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

05 листопада 2020 рокуСєвєродонецькСправа № ЗП/360/12/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Чернявської Т.І., розглянувши у письмовому провадженні заяву адвоката Овчаренка Євгена Вікторовича в інтересах Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне підприємство» Рубіжанської міської ради про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла заява адвоката Овчаренка Євгена Вікторовича (далі представник заявника) в інтересах Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне підприємство» Рубіжанської міської ради (далі - заявник) про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Луганській області від 16 жовтня 2020 року № ЛГ20574/1765/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими особами.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник заявника зазначив, що у жовтні 2020 року Головним управлінням Держпраці у Луганській області проведено державний нагляд (контроль) у формі інспекційного відвідування Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне підприємство» Рубіжанської міської ради на предмет фактичного допуску до роботи працівників без укладення трудового договору.

За результатами інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Луганській області винесено акт інспекційного відвідування від 16 жовтня 2020 року № ЛГ20574/1765/АВ, припис про усунення виявлених порушень від 16 жовтня 2020 року № ЛГ20574/1765/АВ/П та постанову від 16 жовтня 2020 рок № ЛГ20574/1765/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 450000,00 грн. Зазначені документи отримані заявником 30 жовтня 2020 року.

04 листопада 2020 року до Головного управління Держпраці у Луганській області подані зауваження на акт інспекційного відвідування та адвокатський запит з метою отримання відповідних документів та інформації щодо проведеного відносно заявника державного нагляду з метою подальшого звернення до суду щодо оскарження постанови про накладення штрафу.

Представник заявника зазначає, що постанова Головного управління Держпраці у Луганській області від 16 жовтня 2020 рок № ЛГ20574/1765/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу набрала законної сили 16 жовтня 2020 року і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. Згідно з пунктом 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, зазначена постанова підлягає виконанню органами державної виконавчої служби. Тобто, вказана постанова може бути пред`явлена до виконання в будь-який момент, що може бути наслідком вжиття державним виконавцем відповідних заходів примусового виконання, визначених Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, накладення арешту на банківські рахунки підприємства і їх наступне списання, що у подальшому може призвести до неможливості сплатити заявником заробітної плати та інших виплат працівникам, провести своєчасні розрахунки з контрагентами, в тому числі сплатити комунальні платежі та здійснити інші обов`язкові платежі до бюджету тощо, що також буде наслідком вжиття відносно заявника заходів приватного та державного реагування (застосування штрафів та пені, притягнення до фінансової та адміністративної відповідальності). У разі позитивного вирішення справи заявник повинен буде витрачати час та зусилля для того, щоб повернути з державного бюджету примусово стягнені кошти, розрахуватися із заборгованістю перед робітниками та контрагентами, сплатити компенсацію перед ними та перед бюджетом за затримку, позиватися та скаржитися до різних органів державної влади й захищатися перед ними у випадку застосування до нього заходів, тобто на заявника буде покладено додатковий необґрунтований і непомірний тягар, який за інших обставин він вчиняти не повинен.

Також представник заявника зазначив, що прийняття Головним управлінням Держпраці у Луганській області постанови від 16 жовтня 2020 року № ЛГ20574/1765/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу та пред`явлення її до примусового виконання без проведення процедури оскарження та перевірки її на предмет законності та обґрунтованості, зокрема, в судовому порядку, буде порушувати право заявника мирно володіти своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву по суті, суд виходить з такого.

Положеннями частини другої статті 150 КАС України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому, заходи забезпечення позову повинні обиратися судом з урахуванням дотримання балансу між правами та інтересами заявника, за захистом яких він звернувся, та наслідками впливу таких заходів на права та свободи заінтересованих осіб.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

У свою чергу суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо не вжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 640/18007/18, від 20 грудня 2019 року у справі № 640/9158/19.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, представник заявника її обґрунтовує ускладненням в майбутньому виконання судового рішення та докладанням значних зусиль для відновлення прав заявника.

Проте, суд зазначає що згідно з пунктами 9, 10 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509), штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Відповідно до абзаців першого, четвертого пункту 11 Порядку № 509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

Пунктом 7 частини першої статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення державних органів, які законом визнані виконавчими документами.

Зважаючи на приписи частини першої статті 12 Закону № 1404 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 15 Закону № 1404 за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

Дійсно, постанова Головного управління Держпраці у Луганській області від 16 жовтня 2020 року № ЛГ20574/1765/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу є виконавчим документом, однак подана заява та додані до неї документи не містять доказів звернення такої постанови до виконання, відкриття виконавчого провадження, як наслідок станом на час звернення до суду з заявою про забезпечення позову відсутні обставини, які б вказували на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Наразі наведені представником заявника доводи є передчасними.

Представником заявника до заяви про забезпечення позову не додано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити подальше виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених прав та інтересів заявника.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Луганській області від 16 жовтня 2020 року № ЛГ20574/1765/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими особами, через що у задоволенні заяви представнику заявника слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні заяви, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити адвокату Овчаренку Євгену Вікторовичу у задоволенні заяви про забезпечення позову, поданої в інтересах Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне підприємство» Рубіжанської міської ради.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяТ.І. Чернявська