Справа № 160/13153/20
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 листопада 2020 р. Справа № 160/13153/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Соборного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Дніпро, третя особа - ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Соборного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Дніпро, третя особа - ОСОБА_2 , в якому позивач просить:

- зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради поновити реєстрацію ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Дніпро припинити дії спрямовані на виконання виконавчого провадження ВП 62948244 відкритого на виконання Постанови Дніпровського апеляційного суду від 31.07.2020 року у справі №201/12547/19.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб.

У частині третій статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Згідно з пунктами 1, 2 частин першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що спірні правовідносини стосуються права користування позивача квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права на квартиру, а вимоги ж до відповідача щодо поновлення реєстрації місця проживання позивача є по суті своїй похідними від них. Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №337/2535/2017, від19 лютого 2020 року у справі № 161/20662/18.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Соборного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Дніпро припинити дії спрямовані на виконання виконавчого провадження ВП 62948244 відкритого на виконання Постанови Дніпровського апеляційного суду від 31.07.2020 року у справі №201/12547/19, суд зазначає наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця врегульовано статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ.

При цьому, суд враховує, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною першою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", крім тих, відносно яких законом встановлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Статтею 36 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.

Розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців при виконанні судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства.

Так, відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, скарги щодо виконання рішень, ухвал місцевих загальних судів, які винесені відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства мають розглядатися в порядку статті 447 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 448 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд зазначає, законом встановлено процедуру оскарження дій посадових осіб державної виконавчої служби учасниками виконавчого провадження, а саме, скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень по цивільним справам, на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу виконавчої служби, стороною по справі, подається в порядку цивільного судочинства до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, враховуючи, що виконавче провадження №62948244 відкритого на виконання Постанови Дніпровського апеляційного суду від 31.07.2020 року у цивільній справі №201/12547/19, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, про відмову у відкритті провадження по справі.

Відповідно до вимог частини шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суд роз`яснює позивачеві, що дана позовна заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд звертає увагу, що вимога щодо зобов`язання припинити дії спрямовані на виконання виконавчого провадження ВП 62948244 підлягає розгляду, судом який видав виконавчий документ.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Соборного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Дніпро, третя особа - ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовними матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 КАС України.

Суддя М.В. Дєєв