Справа № 826/10122/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 826/10122/17

адміністративне провадження № К/9901/64785/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Васильєвої І.А.,

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін як суд касаційної інстанції справу №826/10122/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 (головуючий суддя Губська О.А., судді: Ключкович В.Ю., Беспалов О.О.),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» (далі - позивач, ТОВ «ТЕП «Вертикаль») звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м.Києві), у якому позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 567520,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки перевірки та Акту сформовані внаслідок невірного розуміння діяльності транспортного експедитора, невірної оцінки змісту первинних документів, необґрунтованими припущеннями перевіряючих, використанням матеріалів, які не відповідають вимогам статті 83 Податкового кодексу України, порушень процедури перевірки, а тому є помилковими та не ґрунтуються на положеннях законодавства. Тому, на підставі помилкових висновків Акту не може бути прийнято правомірне рішення.

Відповідач у запереченні на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, а дії відповідача не виходять за межі повноважень, встановлених Податковим кодексом України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2018 скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції ГУ ДФС у м.Києві звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26.11.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 у справі №826/10122/17.

Ухвалою суду від 02.11.2020 касаційний розгляд справи призначено у судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін на 03.11.2020.

В обґрунтування вимог касаційної скарги (з урахуванням додаткових пояснень) податковий орган посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, відповідач вважає висновки суду апеляційної інстанції помилковими. На думку відповідача, надані позивачем документи не підтверджують фактичного отримання експедиторських послуг, оскільки позивачем не було надано відповідних транспортних документів, а надані копії актів виконаних робіт, крім загальної вартості послуг, не містять інформації про маршрути перевезення, дати завантаження і вивантаження, що унеможливлює встановити зміст та обсяги послуг, їх фактичний результат, крім того, відсутній звіт експедитора. Відповідач звертає увагу, що надані позивачем документи не містять відомостей та реквізитів, встановлених вимогами Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до первинних документів, зокрема, не зазначено місце складання, посаду і прізвище осіб, відповідальних за здійснення господарської операції. Крім того, як наголошує відповідач, згідно протоколу допиту свідка, громадянин, що значить директором та засновником контрагента позивача ТОВ «Фан-Трейд», заперечив свою участь у діяльності підприємства, про господарські взаємовідносини з позивачем відомостей не має, директора підприємства позивача ніколи не бачив, договорів не підписував, податкову звітність не подавав. Також, відповідач зауважує, що у ТОВ «Фан-Трейд» відсутні трудові ресурси, приміщення, земельні ділянки, транспортні засоби. У свою чергу, кредиторська заборгованість позивача перед ТОВ «Фан-Трейд» становить 528845,00грн., при цьому, що за умовами договору оплата послуг здійснюється на умовах 100% попередньої оплати. Окрім того, у правовідносинах з ТОВ «Спецпроект-Інвест Лтд» при дослідженні ланцюга постачання встановлено нереальність господарських операцій, з урахуванням обставин встановлених у кримінальному провадження про фіктивність підприємства, що надавало транспорті послуги ТОВ «Спецпроект-Інвест Лтд». Податковий орган відмічає, статутний фонд ТОВ «Спецпроект-Інвест Лтд» становить 100грн., відсутні приміщення у власності та користуванні, трудові ресурси, транспортні засоби. Відповідач наполягає на висновку, що позивачем порушено вимоги Податкового кодексу України, господарські операції між позивачем та контрагентами не направлені на реальне настання правових наслідків. Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено у відповідності до вимог чинного законодавства. У касаційній скарзі ГУ ДФС у м.Києві просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2018.

Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, у якому Товариство заперечує проти змісту та вимог касаційної скарги, вказує, що вважає касаційну скаргу необґрунтованою та надуманою. Посилається на невідповідність висновків акта перевірки фактичним обставинам, висновки акта перевірки щодо нереальності операцій з контрагентами є невірними, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, а не на достовірних даних. Зазначає, що всі господарські операції, які вчинені між позивачем та його контрагентами у періоді, що перевірявся є реальними, підтверджуються первинними документами, на момент правовідносин контрагенти мали необхідний обсяг правосуб`єктності. Крім того, позивач посилається на те, що на ТОВ «ТЕП «Вертикаль» не може бути покладено обов`язок контролювати господарську діяльність контрагентів. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «ТЕП «Вертикаль» просить залишити касаційну скаргу податкового органу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, що відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, згідно Ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва Васильєвої Н.П. від 27.01.2017 у справі №757/4919/17-к, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «ТЕП «Верикаль» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 29.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 06.07.2017 №103/26-15-14-07-01-10/40001366, у якому зазначено, що при проведенні перевірки встановлено порушення ТОВ «ТЕП «Вертикаль» пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 454016,00грн. Також встановлено, що в період з 01.01.2013 по 29.11.2016 ТОВ «ТЕП «Вертикаль» документально оформило операції щодо придбання транспортно-експедиційних послуг ТОВ «Фан-Трейд» та ТОВ «Спецпроект-Інвест Лтд».

Обґрунтовуючи такі висновки, відповідач послався на те, що операції позивача із його контрагентами: ТОВ «Фан-Трейд», ТОВ «Спецпроект-Інвест Лтд» не мали реального характеру.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.07.2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14060100) на загальну суму 567520,00грн. з них за збільшеним податковим зобов`язанням 454016,00грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 113504,00грн.

Не погодившись з прийнятими податковим органом рішеннями, Товариство звернулося з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що висновки відповідача, покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення, є обґрунтованими, внаслідок чого таке рішення прийнято правомірно, а підстави для його скасування відсутні. Як вказано судом, позивачем не надано вичерпних, оформлених належним чином згідно з вимогами діючого законодавства документів, на підставі яких можливо достовірно визначити, що господарські операцій відбулися, у ході перевірки встановлена відсутність фактичного підтвердження взаємовідносин позивача з задекларованими підприємствами при здійсненні безпосередньо господарських операцій

Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення, яким позов задоволено. Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції посилався на протиправність спірного податкового повідомлення-рішення. Суд вважав, що матеріалами справи підтверджено виконання сторонами правочинів, укладених між позивачем та контрагентами, контролюючим органом не доведено, що господарські зобов`язання не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені сторонами.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями пункту 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Пунктом 135.4 статті 135 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності. Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

Судами встановлено, що між позивачем (Клієнт), в особі директора Василевського Р.В., який діє на підставі статуту з однієї сторони та ТОВ «Фан-Трейд» (Експедитор), в особі директора Удода Д.С., який діє на підставі статуту з іншого боку, укладено договір від 01.04.2016 №81/16, відповідно до умов якого Експедитор зобов`язується за дорученням Клієнта, за винагороду і за рахунок Клієнта організувати виконання траспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів вказаних клієнтом по лініях залізниць України та інших країн або з забезпеченням таких перевезень.

На виконання вказаного договору ТОВ «Фан-Трейд» документально виписані (оформлені) на адресу ТОВ «ТЕП «Вертикаль» ряд актів виконаних робіт.

Податковий орган дійшов висновку, що зі змісту актів надання послуг, отриманих від ТОВ «Фан-Трейд» неможливо встановити обсяг виконання господарської операції та відсутній звіт експедитора.

Крім того, відповідно до інформаційних баз даних ДФС відомості щодо зареєстрованих транспортних засобів, земельних ділянок на праві власності (користування), об`єкти нерухомості відсутні.

Проведеним аналізом даних Єдиного реєстру податкових накладних та декларацій з ПДВ на предмет декларування отримання послуг на оренду приміщення, опалення, водо-, тепло-постачання, придбання канцелярських засобів встановлено відсутність адміністративних та загальногосподарських витрат, що підтверджує фактичну неможливість здійснення господарської діяльності ТОВ «Фан-Трейд».

При подальшому дослідженні схеми по ланцюгу постачання по ТОВ «Фан-Трейд» встановлено нереальність надання та отримання транспортно-експедиційних послуг, невідповідність операцій купівлі/продажу послуг, товару, та штучне формування податкового кредиту для суб`єктів господарювання, які мінімізують податкові зобов`язання, а саме відповідно до ЄРПН встановлено придбання товарів із номенклатурою: бойлер, радіатор, диск легкосплавний, сантехнічні товари, будівельні матеріали, при цьому ТОВ «Фан-Трейд» в адресу ТОВ «ТЕП «Вертикаль» відображає реалізацію транспортно-експедиційних послуг.

Водночас, ТОВ «Фан-Трейд» не звітує до органів ДПІ по податку на додану вартість починаючи з серпня 2016 року. Декларацію з податку на прибуток та фінансовий звіт за 2016 рік не подана. Відповідно до ІС «Податковий блок» та поданої податкової звітності встановлено, що на ТОВ «Фан-Трейд» відсутні основні засоби. Звітність за формою 1 ДФ не подавалась, що унеможливлює встановити кількість працюючих та залучення працівників відповідно до цивільно-правових договорів.

Станом на 29.12.2016 кредиторська заборгованість ТОВ «ТЕП «Вертикаль» перед ТОВ «Фан-Трейд» становить 528 854,00 грн., однак п. 4.1 Договору від 01.04.2016 № 81/16 передбачено, що Оплата послуг та інших платежів за Договором здійснюється Клієнтом на умовах 100% попередньої оплати на підставі рахунків Експедитора, протягом 3-х банківських днів з моменту передачі рахунків Клієнтові, якщо інше не обумовлено в додатках до Договору.

Також до перевірки позивач не надав первинні документи, які є невід`ємною частиною Договору №81/16, у зв`язку з чим ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій.

Також, між ТОВ «ТЕП «Вертикаль» (Клієнт), в особі директора Василевського Р.В., який діє на підставі статуту з однієї сторони та ТОВ «Спецпроект-Інвест Лтд» (Експедитор), в особі директора Мамедової А.В., що діє на підставі статуту з другої сторони, укладено договір від 03.06.2016 №20.

Відповідно до умов вказаного договору Експедитор зобов`язується за дорученням Клієнта, за винагороду і за рахунок Клієнта організувати виконання транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів вказаних Клієнтом по лініях залізниць території України та інших іноземних держав (країн СНД та Балтії), у внутрішньодержавному та/або міжнародному (експорт, імпорт, транзит).

Відповідно до інформаційних баз даних ДФС відомості щодо зареєстрованих транспортних засобів, земельних ділянок на праві власності (користування), об`єкти нерухомості відсутні.

Інформація щодо наявності трудових ресурсів, застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за червень 2016 року, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 2 квартал 2016 до контролюючих органів не надано. Відповідно до поданої податкової звітності та фінансової звітності ТОВ «Спецпроект-Інвест Лтд» відсутні основні засоби. Слід зазначити, що згідно з АІС «Податковий блок» підсистеми «Реєстраційні дані» статутний фонд ТОВ «Спецпроект-Інвест Лтд» становить 100грн.

Отже, відсутність місце знаходження службових приміщень, відсутність складів, торгівельних точок, баз, площ, виробничих приміщень, цехів, спеціальної техніки, автотранспорту у власності або у оренді у даних підприємств та занадто малий статутний фонд ТОВ «Спецпроект-Інвест Лтд» не підтверджує можливість надання задекларованих послуг.

Також до перевірки позивач не надав первинні документи, які є невід`ємною частиною договору, у зв`язку з чим ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій.

На підставі вказаних висновків відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

У зв`язку із незгодою з висновками Акту перевірки, позивачем подано заперечення від 13 липня 2017 року до відповідача, проте за результатами розгляду якого податкова служба не надала відповіді.

Незгода позивача із даним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 67 Конституції України платники податків повинні сплачувати належні суми податків і зборів у встановлені законами терміни.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався тим, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. При цьому в обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Слід враховувати, що аналіз реальності господарської операції повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків, усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт тощо та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Встановлюючи факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ «ТЕП «Вертикаль» та ТОВ «Фан-Трейд», ТОВ «ТЕП «Вертикаль» та ТОВ «Спецпроект-Інвест Лтд», мету придбання послуг, обставини використання придбаних послуг у власній господарській діяльності позивача, спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарської операції (чи були платниками податку на додану вартість), суд першої інстанції з урахуванням норм права, на підставі матеріалів справи дійшов висновку, що реальність вчинення господарських операцій в період з 01.01.2013 по 29.11.2016 між ТОВ «ТЕП «Вертикаль» та ТОВ «Фан-Трейд», ТОВ «Спецпроект-Інвест Лтд» щодо придбання транспортно-експедиційних послуг - відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, таким чином у ТОВ «ТЕП «Вертикаль» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Крім того, до матеріалів кримінального провадження від 29.12.2016 №0003851 додано протокол допиту свідка ОСОБА_1 від 24.02.2017, який надав пояснення, що він не має жодного відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Фан-Трейд».

Верховний Суд вказує, що податкові накладні, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами. Крім цього, про відсутність факту здійснення господарської операції може свідчити, зокрема те, що результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Як встановлено приписами Податкового кодексу України, підставами для віднесення до складу сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надані позивачем первинні документи не можна вважати такими, що підтверджують здійснення господарської операції, виходячи з чого показники податкового обліку підприємства по даним відносинам не підтверджені у встановленому порядку. Позивачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та підтверджують факти господарської діяльності, яка здійснюється з розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Суд звертав увагу, що формальна наявність первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою для віднесення до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по сумнівним господарським операціям у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів/послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Первинні документи, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими і підписаними звітними документами, що посвідчують факт придбання товарів, робіт або послуг, а тому віднесення сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.: Статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд першої інстанції правомірно вважав достатніми для висновку про те, що господарські операції з постачання товару фактично не мали реального характеру, замовлення та виконання робіт оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Таким чином, переглянувши судове рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, Верховний Суд дійшов вважає, що доводи, викладені у касаційні скарзі, дають підстави для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи та скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За вказаних обставин постановлене у справі рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 340, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 у справі №826/10122/17 скасувати.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2018 у справі №826/10122/17 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

.......................

........................

.........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

І.А. Васильєва

Судді Верховного Суду