Справа № 280/5878/20
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 листопада 2020 року Справа № 280/5878/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринов Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69197. м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 21 травня 2020 року №0-0806 на суму 8945 гривень 00 копійок

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 21 травня 2020 року №0-0806 на суму 1838 гривень 38 копійок;.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 21 травня 2020 року №0-0806 на суму 3056 гривень 89 копійок;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у Запорізькій області Державної податкової служби України від 04 серпня 2020 року №38729-59 на суму 12312 гривень 61 копійка.

Ухвалою судді від 02 вересня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а судове засідання призначено на 30 вересня 2020 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фонічних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Таким чином вказує, що визначені податковим органом податкові зобов`язання зі сплати податку є протиправними, оскільки нежитлова будівля складу літ. А. читальною площею - 392.1 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлова будівля вагової літ. А. загальною площею - 51.5 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлова будівля кузні-плотні літ. А. загальною площею - 109,9 кв.м. розташована ча адресою: АДРЕСА_2 , які зареєстровані у встановленому законодавством порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у Додатку) використовуються позивачем для зберігання зернових культур та сільськогосподарської техніки. В лізинг. Позичку, оренду такі будівлі не передає.

В позовній заяві просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник Головного управління ДПС у Запорізькій області проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві (вх.№43224 від 16 вересня 2020 року), відповідно до якого зазначає, що позивач не враховує, що згідно діючих вимог законодавства сільські ради не мають повноважень та можливостей для з`ясування власника врожаю, що зберігається у певних приміщеннях, факту виготовлення такої продукції саме конкретною особою. Особа, якій належать приміщення може надавати послуги оренди даних приміщень, а не зберігати в них саме власну сільгосппродукцію. Вказує, що позивачем не надаються докази та будь-які документи того, що саме власно вироблена продукція зберігається у зазначених будівлях нежитлової нерухомості, а не наприклад, врожай ФГ «Агродар», засновником якого є позивач. ФГ «Агродар» не має власних приміщень для зберігання продукції. Таким чином: об`єкт нерухомості кузня - плотня не відноситься до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", а отже підлягає оподаткуванню на загальних підставах; об`єкти нерухомості такі як вагова та склад підлягають оподаткуванню так як громадянин, який ними володіє не є сільгоспвиробником у розумінні підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

У відзиві представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглядаючи справу, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , займаюся самостійним обробітком 13,67 га пайової землі, яка належить йому на праві власності.

Також на праві власності позивачу належать об`єкти нерухомого майна:

- нежитлова будівля складу літ. А. загальною площею - 392.1 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_2 :

- нежитлова будівля вагової літ. А. загальною площею - 51.5 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_2 :

- нежитлова будівля кузні-плотні літ. А. загальною площею - 109,9 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

30 травня 2020 року, ОСОБА_1 , отримав податкові повідомлення-рішення:

- від 21 травня 2020 року №0-0806, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання у розмірі 3056,89 грн., за 2019 рік, за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості;

- від 21 травня 2020 року №0-0806, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання у розмірі 8945,00 грн., за 2019 рік, за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості;

- від 21 травня 2020 року №0-0806, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання у розмірі 1 838,38 грн., за 2019 рік, за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості;

Не погоджуючись з такими рішеннями позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст.266 ПК України).

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 (у редакції, чинній станом на 2019 рік) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є, зокрема, вирощування зернових культур (пшениця, ячмінь).

Суд зазначає, що у позивача у власності перебуває земельна ділянка сільськогосподарська призначення, що підтверджується матеріалами справи.

Так, 26 червня 2020 року актом обстеження нежилих приміщень ((нежитлова будівля складу літ. А. загальною площею - 392.1 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлова будівля вагової літ. А. загальною площею - 51.5 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлова будівля кузні-плотні літ. А. загальною площею - 109,9 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) комісією у складі секретаря сільської ради ОСОБА_3, спеціаліста-землевпорядника сільської ради ОСОБА_5, касира сільської ради - депутата сільської ради виборчого округу №2 ОСОБА_4, депутата сільської ради виборчого округу №12 ОСОБА_2 та фізичної особи ОСОБА_1 встановлено, що нежитлові будівлі використовуються для зберігання сільськогосподарських культур та сільськогосподарського інвентаря.

20 березня 2020 року виконавчим комітетом Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_1 видана довідка №92, відповідно до якої зазначено, що він самостійно обробляє свої земельні ділянки (пай) прощею 13,67 га., а нерухоме майно використовує для зберігання врожаю та зберігання сільськогосподарського інвентарю.

В ході розгляду справи контролюючий орган не заперечував той факт, що позивач здійснює господарську діяльність шляхом вирощування зернових культур, проте вважав, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Однак, розглядаючи матеріали справи, а також аналізуючи вищевикладені норми податкового кодексу, суд не погоджується з твердження контролюючого органу на підставі наступного.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені судами обставини справи, суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17 та від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19).

Більш того, на користь висновку про те, що нормою пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачена податкова пільга в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Так, Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи

Також слід зазначити, що встановлена пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Така позиція суду узгоджена з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року по справі №520/8580/18.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем об`єкти нерухомого майно передано в оренду, лізинг, позичку.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач, як підставу своїх правомірних дій та рішень, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності податкових повідомлень-рішень від 21 травня 2020 року №0-0806 на суму 8945,00 грн., від 21 травня 2020 року №0-0806 на суму 1838, 38 грн., від 21 травня 2020 року №0-0806 на суму 3056,89 грн., від 04 серпня 2020 року №38729-59 на суму 12312, 61грн.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд вважає, що податкові повідомленні-рішення №0-0806, від 21 травня 2020 року №0-0806, від 21 травня 2020 року №0-0806, від 04 серпня 2020 року №38729-59 підлягають скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Згідно з частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 77, 139, 241-245 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69197. м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 21 травня 2020 року №0-0806.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 21 травня 2020 року №0-0806.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 21 травня 2020 року №0-0806;

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у Запорізькій області Державної податкової служби України від 04 серпня 2020 року №38729-59.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166. ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 3363,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення виготовлено та підписано 05 листопада 2020 року.

Суддя Д.В. Татаринов