Справа № 460/2636/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2636/20 пров. № А/857/6357/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Большакової О. О., Качмара В. Я.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у справі № 460/2636/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції - Гудима Н. С.,

час ухвалення рішення - 06.05.2020 року,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення - 06.05.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив визнати протиправними дії щодо відмови нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та зобов`язати нарахувати і виплатити таку компенсацію за втрату частини пенсії, що була нарахована у 2011 році та виплачена 13 липня 2018 року; визнати протиправними дії щодо відмови у перерахунку та виплаті доплати до пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за періоди з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, 03 серпня 2014 року по 26 грудня 2019 року та зобов`язати здійснити такий перерахунок і виплату пенсії.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року позовні вимоги роз`єднано, вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій із відмови нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та зобов`язання нарахувати та виплатити таку компенсацію - виділити і розглядати в окремому (самостійному) провадженні в межах цієї справи (а.с.48).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, за період із грудня 2011 року по липень 2018 року на суму пенсії 206285,33 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що постанова Володимирецького районного суду від 12 березня 2010 року у справі №2-а-99/10 виконана управлінням у повному обсязі, що підтверджено розпорядженням та протоколом про перерахунок пенсії, а тому підстави для виплати компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з грудня 2011 року по липень 2018 року відсутні. Зазначає, що виплата нарахованих сум з пенсійних виплат по рішенню суду, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, здійснюється Державною казначейською службою України та її територіальними органами, а тому пенсійний орган не є належним відповідачем у цій справі. Звертає увагу, що виплата коштів по рішенню суду носить разовий характер, не підпадає під дію Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" така компенсація є видом цивільно-правової відповідальності, а тому вважає, що підстави для виплати позивачу компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відсутні. Крім того, зауважує, що позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений ст.122 КАС України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 від 17 серпня 1995 року (а.с.20).

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності.

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 березня 2010 року у справі №2-а-99/10 залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 28 жовтня 2011 року визнано протиправною відмову управління Пенсійного Фонду України у Володимирецькому районі перерахувати та виплатити позивачу державну пенсію та додаткову пенсію в розмірах, визначених ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 01 грудня 2006 року по 31 грудня 2007 року та починаючи з травня 2008 року, виходячи з розрахунку 6 (шести) розмірів мінімальної пенсії за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50 відсотків від встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу з урахуванням фактично виплачених сум (а.с.10-15). Вказана постанова суду набрала законної сили 28 жовтня 2011 року.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що згідно з розпорядженням №123113 від 26 січня 2012 року на виконання вищезазначеного судового рішення органом Пенсійного фонду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та згідно з протоколом від 10 лютого 2012 року нараховано позивачу кошти в сумі 206285,33 грн. (а.с.58-60).

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначену суму коштів перераховано на рахунок ОСОБА_1 13 липня 2018 року, що підтверджується довідкою АТ «Комерційний банк «Приватбанк» (а.с.16).

УРазом з тим, у грудні 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до постанови Володимирецького районного суду від 12 березня 2010 року.

Листом №М-6460/07.1-59 від 23 січня 2020 року ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило позивачу, що враховуючи те, що нарахування та виплата сум пенсії за рішеннями суду проводяться без порушення умов та термінів виплати, визначених ст.63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ч.2 ст.72 та ст.73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", постановою КМУ від 03 вересня 2014 року №440 "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою", то підстав для нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати немає. Також повідомлено, що виплата коштів, нарахованих на виконання судових рішень проводилася Державною казначейською службою України (а.с.17).

Не погодившись з відмовою відповідача щодо виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, не нараховувавши та не виплативши позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 березня 2010 року у справі №2-а-99/10, допустив протиправну бездіяльність, а тому для захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, а саме: з наступного місця після місяця, коли пенсія мала бути нарахована та виплачена, тобто з грудня 2011 року по липень 2018 року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Строки виплати пенсії встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2013 року №1058-IV.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі ст.1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

П.2 Порядку № 159 передбачає, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі №127/829/17, від 12 лютого 2019 року у справі №814/1428/18, від 08 серпня 2019 року у справі № 638/19990/16-а.

Щодо доводів відповідача про те, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом в розумінні ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», а має характер одноразової виплати, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством, тобто вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 липня 2018 року в справі № 521/940/17.

Оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірними діями (бездіяльністю) пенсійного органу, що встановлено постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 березня 2010 року у справі №2-а-99/10, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що пенсійний орган не є належним відповідачем у цій справі, оскільки виплата нарахованих сум з пенсійних виплат по рішенню суду, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України здійснюється Державною казначейською службою України та її територіальними органами та зазначає наступне.

Матеріалами справи стверджується, що на виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 березня 2010 року у справі №2-а-99/10, яка набрала законної сили 28 жовтня 2011 року, відповідачем згідно з розпорядженням № 123113 від 26 січня 2012 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано кошти в сумі 206285,33 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вказану суму коштів перераховано на рахунок позивача 13 липня 2018 року (а.с.16).

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Аналогічні за змістом положення містяться і у пунктах 1-3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 вказаного вище Закону та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання рішення суду.

У силу вимог положень ст.6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" та п.7 Порядку компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, зокрема коштів Пенсійного фонду.

Разом з тим, позовна заява ОСОБА_1 не містить жодних позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, а тому Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області є належним відповідачем у цій справі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, не нараховувавши та не виплативши позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 березня 2010 року у справі №2-а-99/10, допустив протиправну бездіяльність.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, то колегія суддів вважає такі безпідставними та зазначає наступне.

Згідно зі ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії листом від 23 січня 2020 року №М-6460/07.1-59, тобто про порушення своїх прав позивач дізнався з дня отримання цієї відмови (а.с.17).

При цьому, за захистом порушених прав та інтересів в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, позивач звернувся до суду 26 лютого 2020 року, тобто з дотриманням шестимісячного строку, встановленого ст.122 КАС України.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач, не нараховувавши та не виплативши позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 березня 2010 року у справі №2-а-99/10, допустив протиправну бездіяльність, а тому належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію за період з грудня 2011 року по липень 2018 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у справі № 460/2636/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 02 листопада 2020 року.