Справа № 360/1759/20
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2020 року справа № 360/1759/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року (повний текст складено 10 серпня 2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/1759/20 (суддя в 1 інстанції Кисельова Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування га невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2017 рік; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача суму індексації грошового забезпечення за період з 30.05.2017 по 15.11.2017 року із застуванням базового місяця січня 2008 року; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача суму компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017 рік; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористану додаткову відпустку; стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 1800,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що з 30.05.2017 до 15.11.2017 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (на час подання позову НОМЕР_1 ). 20.01.2020 позивачем направлено заяву на адресу позивача з проханням надати довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення, довідку-розрахунок сум індексації грошового забезпечення, а також надання інформації про додаткові оплачувані відпустки за період служби позивача. Відповіді на дану заяву позивачем не отримано.

14.03.2020 позивачем направлено скаргу на адресу Міністерства оборони України на бездіяльність в/ч НОМЕР_2 . У наданій Міністерством оборони України відповіді від 30.03.2020 № 116/14/4/591/1 повідомлено, що індексація грошового забезпечення позивача за період служби у ВЧ НОМЕР_1 не виплачувалась через відсутність бюджетного фінансування. Механізм нарахування і виплати індексації за попередні роки законодавством не передбачений, тому підстав для нарахування і виплати індексації позивачу немає підстав. Також повідомлено, що у зв`язку зі звільненням позивача в листопаді 2017 року грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій не виплачувалась.

Із посиланням на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» вважає, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2017 рік, а також індексації грошового забезпечення за період з 30.05.2017 по 15.11.2017.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі № 360/1759/20 позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2017 рік; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 30 травня 2017 року по 15 листопада 2017 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017 рік; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове, яким: зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача суму індексації грошового забезпечення за період з 30.05.2017 по 15.11.2017 року із застуванням базового місяця січня 2008 року; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористану додаткову відпустку; стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 1800,00 грн.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк.справи 8-11), має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 (арк.справи 12). З військового квитка вбачається, що позивач проходив службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 (арк.справи 13-14).

Відповідно до витягу із наказу начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2017 № 144 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України та виключено зі списків особового складу загону та усіх видів забезпечення рядового ОСОБА_1 , водія відділення управління взводу управління командира батареї реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, військової частини НОМЕР_1 у запас відповідно до частини восьмої пункту «е» (за службовою невідповідністю) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (арк.справи 63).

Позивачу при звільненні не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період: з 30.05.2017 по 15.11.2017 та грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017 рік. Вказаний факт представниками сторін не заперечувався.

На виконання ухвал Луганського окружного адміністративного суду від 07.07.2020, 15.07.2020 про витребування доказів у справі відповідачем не надано суду довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 із зазначенням всіх складових за 2017 рік, доказів здійснення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 при звільненні із зазначенням всіх складових, а також відомостей щодо надання ОСОБА_1 за період служби додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій (за наявності).

На виконання ухвали Луганського окружного адміністративного суду відповідачем надано суду для долучення до матеріалів справи довідку від № 614/ФЕС про додаткові види грошового забезпечення за період: травень-листопад 2017 року. При цьому, дана довідка не містить відомостей щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017 рік (арк.справи 110).

Таким чином, колегією суддів встановлено, що грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік, та індексацію грошового забезпечення за період: з 30.05.2017 по 15.11.2017 позивачу при звільненні зі служби не було виплачено.

Колегія суддів переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Абзацом другим частини 3 статті 9 Закону України № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством (п. 1.9 Інструкції).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму індексації грошового забезпечення із застосуванням саме базового місяця січня 2008 року, то колегія суддів зазначає, що порядок нарахування індексації відноситься до дискреційних повноважень роботодавця (відповідача), а тому ця вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористану додаткову відпустку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону № 2050-III).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-III).

При цьому компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла до висновку про передчасність вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки відповідно до ст. 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при виплаті заборгованості буде порушене відповідачем, відтак вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 522/535/17.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 1800 гривень, колегія суддів виходить із наступного.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки позивачем не було надано до суду жодних доказів в підтвердження визначення позивачем розміру моральної шкоди, та якими діями військової частини було заподіяно цю шкоду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі № 360/1759/20 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі № 360/1759/20 залишити без змін.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова