Справа № 200/3866/20-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року справа №200/3866/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 р. у справі № 200/3866/20-а (головуючий І інстанції Куденков К.О., повний текст складено 23.07.2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (надалі - відповідач-1), Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (надалі - відповідач-2), в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про відмову в наданні державної допомоги сім`ям з дітьми, ОСОБА_1 ; визнати протиправною відмову відповідача-1 в поновлені та виплаті допомоги при народженні дитини на доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та в призначені та виплаті допомоги при народжені дитини на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно її заяви від 06.02.2020 року; зобов`язати відповідача-1 поновити та виплатити заборгованість по державній допомоги при народженні дитини на доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити та виплатити державної допомоги при народженні дитини на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 (а.с. 1-4).

Позовні вимоги мотивовані тим, що не проживаючи постійно за місцем реєстрації на підконтрольній Україні території, у неї фактично відсутня можливість реалізувати право на соціальний захист передбачений законодавством України, з огляду на неможливість постійного проживання, оскільки усе її майно та нерухомість знаходиться за містом її постійної реєстрації. Вважає, що це не є необхідною причиною для призначення та подальшого отримання допомоги при народженні дитини, ніж у осіб, які реалізують таке право на території України, бо це є проявом дискримінації з боку суб`єкта владних повноважень.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 10.02.2020 про відмову в наданні державної допомоги при народженні дитини. Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області в поновленні та виплаті допомоги при народженні дитини на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і в призначенні та виплаті допомоги при народженні дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з заявою від 06.02.2020. Зобов`язано Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області поновити виплату та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по державній допомозі при народженні дитини на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і призначити та виплатити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 123-125).

Відповідач-1 не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає рішення таким, що не ґрунтується на чинному законодавстві, порушує норми матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач звернулась до відповідача з питання поновлення та оформлення допомоги при народженні дитини відповідно до Закону України «Про держану допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811. Під час прийому спеціалістом були надані роз`яснення, що на допомогу при народженні позивач вже не має права. Відповідно до п.13 Постанови КМУ від 27.12.2001р. №1751 «Про затвердження порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» виплата допомоги при народженні поновлюється, у разі, коли особа звернулась протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу з письмовою заявою. Також зазначає, що відповідно до ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини (а.с. 130-132).

Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності п.2 ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами в межах та доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 11,13).

Згідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № від 28.01.2020, місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про народження від 03 серпня 2013 року серії НОМЕР_2 Калінінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, у позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_2 в м. Горлівка Донецької області (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про народження від 06 серпня 2019 року серії НОМЕР_3 Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син- ОСОБА_3 в м. Горлівка Донецької області (а.с. 15).

Позивач та її діти - є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованої території України, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.02.2020 року №1421-, №1421- та № №1421- (а.с. 16-18).

Рішенням Управління соціального захисту населення Московського району м. Харкова від 10.10.2014 ОСОБА_1 призначена допомога при народженні дитини ОСОБА_2 з 01.09.2014 по 31.07.2015 в розмірі 810,00 грн. (а.с. 58).

Рішенням Управління соціального захисту населення Московського району м. Харкова від 29.05.2015 ОСОБА_1 призначена допомога при народженні дитини ОСОБА_2 з 01.05.2015 по 31.05.2015 в розмірі 810,00 грн. Також зазначено, що допомогу знято з оплати з 01.06.2015 (а.с. 62).

06 лютого 2020 року позивач звернулась до УСЗН військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області з заявою про призначення допомоги при народженні дитини (за дитиною ОСОБА_3 ) (а.с. 67).

Рішенням УСЗН від 10.02.2020 позивачу відмовлено в наданні допомоги при народженні дитини на підставі ст. 11 Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (а.с. 77).

Відповідно повідомлення про відмову в наданні державної допомоги сім`ям з дітьми № 08/3-00486 від 10.02.2020, виплату допомогу при народженні дитини з 01.06.2015 було припинено до з`ясування обставин. Оскільки за поновленням виплати допомоги при народженні дитини на ОСОБА_2 позивач не звернулася протягом року після припинення виплати до Управління соціального захисту населення Московського району м.Харкова, підстави для відновлення виплати допомоги при народженні дитини відповідачем відсутні (а.с. 78).

Відповідно повідомлення про відмову в наданні державної допомоги сім`ям з дітьми № 08/3-00486 від 10.02.2020 випливає, що оскільки позивач звернулась до управління 06.02.2020, тобто пізніше ніж через дванадцять календарних місяців після народження дитини - ОСОБА_3 , підстави для призначення державної допомоги при народженні дитини відсутні (а.с. 80).

Спірним у справі є правомірність відмови відповідача позивачу в поновленні виплати допомоги при народженні дитини та в призначенні допомоги при народженні дитини.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначає гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з врахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2811-ХII особі призначається державна допомога при народженні дитини.

Допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною (ч. 1 ст. 10 Закону № 2811-ХII).

Статтею 11 Закону № 2811-XII встановлено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

У статті 5 Закону № 2811-ХII передбачено, що всі види державної допомоги сім`ям з дітьми, крім допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

На виконання зазначених положень Закону № 2811-XII прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» (далі - Порядок № 1751).

За пунктом 2 Порядку № 1751 призначення і виплата державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюються управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Отже, вищезазначеними нормами окреслено, що призначення і виплата допомоги при народженні дитини здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України органами соціального захисту населення України. Тобто, у даному випадку законодавство передбачає єдиний спосіб отримання такої допомоги: шляхом звернення до відповідного органу.

За приписами статті 6 Закону № 2811-ХII документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно.

Статтею 11 Закону № 2811-ХII встановлено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

За змістом п. 12 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

У пункті 13 Порядку зазначено, що допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини.

Суд вважає, що нормами Закону № 2811-ХII та Порядку № 1751 передбачено єдину підставу для відмови у призначені допомоги, а саме: у разі народження мертвої дитини, інших підстав для відмови в призначені допомоги законодавство не містить.

Матеріалами справи підтверджується, що виплату допомогу при народженні дитини з 01.06.2015 було припинено до з`ясування обставин. Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 3348 від 25.05.2015 супровідного листа від 26.05.2015 випливає, що виплата допомоги була припинена (призупинена) у зв`язку з відсутністю позивача за фактичним місцем проживання.

Водночас, нормами Закону № 2811-ХII та Порядку № 1751 такої підстави для відмови в призначені допомоги не встановлено.

Крім того, зміна місця проживання або тимчасова відсутність за місцем проживання, не може вважатися належної підставою для відмови в призначені допомоги при народженні дитини.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про протиправність припинення виплати допомоги при народженні дитини на ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що відповідно ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Крім того, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №226/317/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на призначення їй допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 .

Суд вважає, що позивачем заявлений позов виключно в інтересах дітей для їх належного матеріального забезпечення.

За приписами ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом першої інстанції, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги, оскільки механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо скасування рішення про відмову в наданні державної допомоги при народженні дитини та зобов`язання Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області поновити виплату та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по державній допомозі при народженні дитини на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і призначити та виплатити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 р. у справі № 200/3866/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 р. у справі №200/3866/20-а - залишити без змін.

Повний текст складено 03 листопада 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць