Справа № 560/4380/20
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4380/20
РІШЕННЯ

іменем України

04 листопада 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні до установи виконання покарань у Запорізькій, Дніпропетровській або Херсонській областях, скасувати рішення відповідача від 25.02.2020 №685-20/Г-332, витяг від 21.02.2020 №2.20/1-2020, зобов`язати відповідача перевести його до установи виконання покарань у Запорізькій, Дніпропетровській або Херсонській областях, стягнути з відповідача 600,00 грн моральної шкоди.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що є засудженим до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в державній установі "Замкова виправна колонія №58". Вважає, що Центральна комісія Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби протиправно відмовила йому у переведенні до інших установ виконання покарань, наближених до АР Крим. Вказав, що значна відстань між АР Крим та державною установою "Замкова виправна колонія №58" є перешкодою у спілкуванні з рідними. Повідомив, що у державній установі "Замкова виправна колонія №58" порушені норми жилої площі на одну особу. Також адміністрація державної установи "Замкова виправна колонія №58" порушує його право на телефоні розмови без будь-яких обмежень. Просив позов задоволити.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що наближеними до АР Крим установами виконання покарань з секторами максимального рівня безпеки для чоловіків є державні установи "Софіївська виправна колонія (№55)", "Вільнянська установа виконання покарань (№11)", "Дніпровська установа виконання покарань (№4)", "Дніпровська виправна колонія (№89)" та "Криворізька установа виконання покарань (№3)". У вказаний установах відсутні вільні місця для тримання засуджених до довічного позбавлення волі. Крім цього, відсутні будь-які докази існування виняткових обставин, які перешкоджають подальшому перебуванню позивача в державній установі "Замкова виправна колонія №58". Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 17.08.2020 Хмельницький окружний адміністративний суд залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 .

Ухвалою від 31.08.2020 Хмельницький окружний адміністративний суд звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору, відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції, відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини.

Позивач - ОСОБА_1 засуджений вироком Апеляційного суду АР Крим від 30.11.2004 до довічного позбавлення волі та відбуває покарання у державній установі "Замкова виправна колонія №58".

05.02.2020 до Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України надійшла заява ОСОБА_1 від 20.01.2020 про переведення останнього до установи виконання покарань, розташованої неподалік від місця проживання рідних, зокрема, Запорізької, Дніпропетровської, Донецької та Херсонської областей.

Рішенням, оформленим протоколом від 21.02.2020 №1, Центральна комісія Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України відмовила у переведенні засудженого до довічно позбавлення волі ОСОБА_1 із державної установи "Замкова виправна колонія №58" до установи виконання покарань, розташованої неподалік від місця проживання рідних, зокрема, Запорізької, Дніпропетровської, Донецької та Херсонської областей, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених частиною 2 статті 93 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Листом від 25.02.2020 №685-20/Г-332 Адміністрація Державної кримінально-виконавчої служби України повідомила державну установу "Замкова виправна колонія №58" про прийняте рішення.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні до іншої установи виконання покарань, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Згідно з частиною 6 статті 57 Кримінально-виконавчого кодексу України допускається переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого для розміщення засудженого за місцем проживання його близьких родичів за наявності поважних причин, що перешкоджають подальшому перебуванню засудженого в цьому виправному центрі. Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, за поданням адміністрації виправного центру, погодженим з начальником відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, та спостережною комісією.

За змістом статті 93 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого.

Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії.

Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Положення про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 №680/5 (далі по тексту - Положення №680/5).

Відповідно до пункту 4 розділу 2 Положення №680/5 до виправних колоній максимального рівня безпеки направляються чоловіки, зокрема, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Пунктом 2 розділу 4 Положення №680/5 передбачено, що переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави "відповідно до місця постійного проживання близьких родичів та/або членів сім`ї засудженого" здійснюється на підставі клопотання засудженого або близького родича чи члена сім`ї засудженої особи.

Згідно з пунктом 17.1. Європейських пенітенціарних правил Рекомендація N R (2006) 2 Комітету Міністрів держав-учасниць, по можливості, ув`язнені повинні направлятися для відбуття покарання в пенітенціарні установи, розташовані поблизу від міста проживання або місць соціальної реабілітації. При розподілі варто враховувати вимоги, пов`язані із продовженням кримінального розслідування та забезпеченням безпеки, а також потребування створення відповідного режиму для всіх ув`язнених. По можливості, варто узгоджувати з ув`язненим первісно призначене для нього місце відбуття покарання та будь-які наступні переведення з однієї пенітенціарної установи до іншої.

Таким чином, переведення засудженого для подальшого відбування покарання до іншої виправної установи допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого у державній установі "Замкова виправна колонія №58".

Перешкод в подальшому перебуванні засудженого у державній установі "Замкова виправна колонія №58" суд не встановив. Позивач також не надав жодних доказів на підтвердження існування таких обставини.

Відповідно до довідки державної установи "Замкова виправна колонія №58" від 20.01.2020 оперативна інформація на посягання життя та здоров`я засудженого ОСОБА_1 в оперативному відділі установи відсутня, позивач на оперативно-профілактичному обліку в оперативному відділі установи не перебуває.

Суд також враховує, що факт віддаленості місця проживання родичів позивача від місця його відбування покарання не є винятковою обставиною, що перешкоджає подальшому перебуванню у державній установі "Замкова виправна колонія (№58)".

Крім цього, в матеріалах справи містяться довідки державної установи "Софіївська виправна колонія (№55)" від 09.10.2020 №7/2-6278, державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (№11)" від 09.10.2020 №2/4-7685, державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" від 09.10.2020 №4/5-17910, державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" від 09.10.2020 №89/2-5074, від 07.10.2020 №89/5-5044, державної установи "Криворізька установа виконання покарань (№3)" від 09.10.2020 №3/5-2829, від 09.10.2020 №3/5-2830 про відсутність вільних місць для засуджених до довічного позбавлення волі.

Посилання позивача на порушення норм жилої площі на одну особу та прав щодо забезпечення телефонними розмовами також не є винятковими обставинами, що перешкоджають подальшому перебуванню у державній установі "Замкова виправна колонія (№58)".

Таким чином, суд дійшов до висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача та переведення його до іншої установи виконання покарань, наближеної до АР Крим.

Тому у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у переведенні до установи виконання покарань у Запорізькій, Дніпропетровській або Херсонській областях, скасування рішення відповідача від 25.02.2020 №685-20/Г-332, витягу від 21.02.2020 №2.20/1-2020, зобов`язання відповідача перевести його до установи виконання покарань у Запорізькій, Дніпропетровській або Херсонській областях слід відмовити.

У зв`язку з цим вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

За таких обставин, судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
Відповідач:Адміністрація Державної кримінально-виконавчої служби України (вул. Іллєнка, 81, Київ 50, 04050 , код ЄДРПОУ - 41693471)

Головуючий суддя О.Л. Польовий