Справа № 160/1110/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 160/1110/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу Національного банку України

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року (головуючий суддя - Голобутовський Р.З.) про відмову у скасуванні забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Національного банку України

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФІНГРУП ФАКТОР»

про визнання протиправними та скасування розпоряджень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Національного банку України (далі - Відповідач), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФІНГРУП ФАКТОР» (далі - Третя особа), в якому просив суд:

визнати протиправними та скасувати прийняті Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, розпорядження про призначення позапланового заходу державного нагляду (контролю) від 17.07.2018 р. №1275, прийнятого на підставі звернення фізичної особи ОСОБА_2 та з урахуванням погодження Державної регуляторної служби України від 22.06.2018 р. №5993 на проведення позапланового заходу, та розпорядження від 13.11.2018 р. № 1994 «Про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор».

28.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- вжити заходів забезпечення позову у справі № 160/1110/20 шляхом зупинення дії Розпорядження від 13.11.2018 р. № 1994 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінгруп Фактор» ();

- вжити заходів забезпечення позову у справі № 160/1110/20 шляхом заборони Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (01001, м. Київ, вулиця Бориса Грінченка, 3, код. ) вчиняти будь-які дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного реєстру фінансових установ, відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінгруп Фактор» () про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів);

- зупинити дію Розпорядження від 13.11.2018 р. № 1994 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) шляхом видалення на час розгляду справи, з комплексної інформаційної системи, розташованими за адресами:

https://kis.gov.ua/Home/SrchViewLic/3253

https://kis.nfp.gov.ua/

https://kis.nfp.gov.ua/Home/SrchViewIMDetail/2328

а саме: записи про анулювання ліцензії на підставі оскаржуваного Розпорядження від 13.11.2018 р. № 1994 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінгруп Фактор» () (т. 1, а.с. 160-170).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі №160/1110/20 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено (т. 2, а.с. 11-14).

16 березня 2020 року Відповідач подав клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в якому просив суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі №160/1110/20, про що постановити відповідну ухвалу (т. 2, а.с. 118-120).

В обґрунтування клопотання Відповідач зазначив про те, що суд першої інстанції застосовуючи заходи забезпечення позову не прийняв до уваги те, що постановою Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 160/8037/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінгруп Фактор» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправними та скасування розпорядження, встановлено законність та правомірність розпорядження «Про анулювання ліцензії на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінгруп Фактор» від 13.11.2018 року №1994», тобто розпорядження, що оскаржується Позивачем, як учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінгруп Фактор».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову у справі №160/1110/20 - відмовлено (т. 3, а.с. 121-122).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заходи забезпечення позову, викладені в ухвалі від 03 березня 2020 року, відповідають предмету позову та вжиття їх не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, оскільки зупинення дії розпорядження №1994 від 13.11.2018 року, винесеного Відповідачем, носить тимчасовий характер, не скасовує його, а спрямоване на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову та недопущення настання негативних наслідків для Позивача, а також інших осіб.

Відповідач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (т. 3, а.с. 197-204).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неврахування всіх обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі №160/1110/20.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, що свідчать про наявність достатніх підстав для скасування вжитих заходів забезпечення позову, у тому числі піддавши сумніву остаточне судове рішення Верховного Суду ,яким встановлено законність розпорядження №1994 від 13.11.2018 року, винесеного Відповідачем.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч.ч. 5, 8 ст. 154 КАС України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Порядок скасування заходів забезпечення позову визначений ст. 157 КАС України.

Так, відповідно до ч.ч. 1 - 3 вказаної норми, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Відповідно до ч. 5 ст. 157 КАС України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Згідно з ч. 8 ст. 157 КАС України визначено підстави за яких судом скасовуються заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позову.

Отже, з аналізу процесуальних норм, які регулюють Інститут забезпечення адміністративного позову слідує, що скасування заходів забезпечення позову можливе коли відпаде потреба в ньому або в забезпеченні позову взагалі, або відпадуть підстави, які зумовили вжиття судом таких заходів.

Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує.

Натомість, скасування ухвали про забезпечення позову здійснюється за наслідками її апеляційного оскарження. В цьому випадку ухвалу скасовує апеляційний суд, якщо під час її постановлення було порушено вимоги закону.

Колегією суддів при апеляційному розгляді справи встановлено, що Відповідач у клопотанні про скасування заходів та в апеляційній скарзі не наводить підстав, які б вказували на те, що обставини, з якими пов`язане забезпечення позову - відпали, оскільки мотивує свої доводи та вимоги виключно необґрунтованістю та безпідставністю вжиття заходів забезпечення позову згідно ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року з урахуванням наявності постанови Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі 160/8037/18.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що постанова Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі 160/8037/18 була прийнята до винесення ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року про забезпечення позову у справі №160/1110/20, що унеможливлює віднесення такої постанови до обставин, як б свідчили про те, що на момент звернення з клопотанням про скасування забезпечення позову підстави для забезпечення позову, визначені в ухвалі суду про забезпечення позову, - відпали.

Крім того, суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року про забезпечення позову у даній справі Відповідач не оскаржує.

Тому, виходячи з правил глави 1 розділу III КАС України та меж перегляду судом апеляційної інстанції справи щодо перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції (ст. 308 КАС України), суд апеляційної інстанції не може у рамках даного апеляційного провадження вирішувати питання щодо перевірки законності та обґрунтованості ухвали про забезпечення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги Відповідача щодо незаконності та необґрунтованості ухвали про забезпечення позову, так як і доводи про зловживання Позивачем процесуальними правами при зверненні до суду із позовом та заявою про забезпечення позову у даній справі, не можуть оцінюватись судом в рамках даного апеляційного провадження, предметом перегляду якого є інше судове рішення, а тому колегія суддів відхиляє такі доводи як такі, що не стосуються питання скасування заходів забезпечення позову.

У свою чергу, суд першої інстанції, при постановленні ухвали про відмову у задоволенні клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, правильно застосував норми процесуального права, повно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав скасування заходів забезпечення позову, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З огляду на зазначені обставини та вказані правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що підстави для задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення адміністративного позову відсутні.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу Відповідача на те, що у разі незгоди із застосуванням судом першої інстанції заходів забезпечення позову у даній справі, останній має право звернутись до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року про забезпечення позову у справі №160/1110/20.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування забезпечення позову, що свідчить про відсутність підстав для скасування такої ухвали.

Доводи апеляційної скарги Відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного банку України - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року у справі №160/1110/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова