Справа № 380/6852/20
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6852/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представника відповідача Огородника О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича (далі відповідач, приватний виконавець Михайловський С.В.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі-третя особа, ОСОБА_2 ), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 27.07.2020 ВП №57755841 про стягнення з боржника основної винагороди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до пункту 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Постанова про відкриття виконавчого провадження №57755841 винесена 27.11.2018, а постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця - 27.07.2020, тобто майже через два роки після встановленого законом терміну, без конкретного розрахунку. Вказує, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору (винагороди) є вчинення виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення суду та фактичне стягнення суми боргу. За своїм змістом виконавчий збір (винагорода) є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи привели до виконання рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року справа №2540/3203/18). Жодних доказів, що приватним виконавцем примусово стягнуто кошти на виконання рішення суду саме на таку суму винагороди не має. Крім того, станом на момент винесення оскаржуваної постанови приватному виконавцю ОСОБА_3 було достовірно відомо, що значну суму заборгованості позивачем добровільно повернуто стягувачу. Однак зазначену суму, при визначенні розміру винагороди відповідачем не враховано.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що добровільне виконання рішення суду це дії боржника щодо погашення суми боргу до відкриття виконавчого провадження. Боржником у виконавчому провадженні №57755841 частково погашено суму заборгованості вже після відкриття виконавчого провадження, а тому таке виконання рішення суду не відноситься до добровільного виконання рішення суду. Щодо порушення строку винесення спірної постанови зауважив, що згідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень не є підставою для скасування такого рішення. Відзив на позовну заяву містить вимог про стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу.

Ухвалою від 27.08.2020 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху. Позивачу надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою від 10.09.2020 позивачу продовжено процесуальний строк, встановлений КАС України, для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі від 27.08.2020.

Вимоги ухвали від 27.08.2020 позивачем виконано.

Ухвалою суду від 25.09.2020 провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено на 30.09.2020.

Відповідачем 29.09.2020 за вх. № 49372 подано копії матеріалів виконавчого провадження та відзив на позовну заяву.

Представником позивача 30.09.2020 через канцелярію суду подано клопотання про відкладення судового засідання (вх. №8634ел.), у зв`язку з чим судове засідання відкладено до 02.10.2020.

Судове засідання 02.10.2020 відкладено на підставі поданого представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи до 16.10.2020.

Розгляд справи, призначений на 16.10.2020, не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючої судді Хоми О.П. у відпустці.

Представником позивача 05.11.2020 подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Приватним виконавцем Михайловським С.В. 21.11.2018 відкрито виконавче провадження №57755841 з виконання виконавчого листа №467/2571/15-ц, виданого Сихівським районним судом міста Львова 01.12.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 837 976 грн 91 к та судового збору у сумі 3 775 грн 80 к, а всього 841 752 грн 71 к.

У пункті 3 резолютивної частини вказаної постанови відповідачем визначено виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 84 175 грн 27к., яку належить стягнути з боржника.

Відповідачем в межах виконавчого провадження №57755841 вчинялись такі виконавчі дії:

- винесено постанову про арешт майна боржника від 21.11.2018 ВП №57755841;

- направлено до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» вимогу щодо надання інформації про наявність нерухомого майна, що зареєстровано боржником від 28.11.2018 №200;

- винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05.12.2018 ВП №57755841;

- направлено запит до ЛМВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області від 05.12.2018 №204 про надання вичерпної інформації з державного реєстру актів цивільного стану щодо реєстрації шлюбу або розірвання такого відносно ОСОБА_1 ;

- звернення до Сихівського районного суду м. Львова з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами від 11.12.2018 №220;

- направлено вимогу до ЛКП «Стимул-Сихів» від 12.12.2018 про надання довідки по формі №2 щодо зареєстрованих осіб за адресою : АДРЕСА_1 ;

- направлено вимогу до ОСОБА_2 від 26.06.2020/ВП№57755841/396 про повідомлення банківських реквізитів для перерахунку коштів, що знаходяться на рахунку виконавця;

- винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 27.07.2020 ВП №57755841.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження боржником у виконавчому провадженні №57755841 ОСОБА_1 оскаржувались:

- постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2018;

- постанова про арешт майна боржника від 21.11.2018 ;

- постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05.12.2018 ВП №57755841.

За результатами такого оскарження всі постанови залишено без змін.

Також в межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем Михайловським С.В. 27.07.2020 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 84 175 грн 27 к. основної винагороди.

Постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 27.07.2020 ВП №57755841 є предметом оскарження у справі з підстав не врахування відповідачем при її прийнятті часткового виконання позивачем судового рішення в добровільному порядку та порушення строків прийняття такої постанови.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VIII) та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною першою статті 42 Закону №1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону № 1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону № 1403-VIII передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону № 1403-VIII).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону № 1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статті 31 Закону № 1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08.09. 2016 № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі №260/801/19 та від 10.09.2020 у справі №120/1417/20-а.

Як встановлено судом, на виконанні у приватного виконавця Михайловського С.В. перебуває виконавче провадження №57755841 з виконання виконавчого листа №467/2571/15-ц, виданого Сихівським районним судом міста Львова 01.12.2017, що містить вимоги майнового характеру.

Відповідачем у постанові про відкриття виконавчого провадження №57755841 визначено основну винагороду приватного виконавця у вигляді 10 відсотків від суми коштів, що підлягала стягненню, що становить 84 175,27 грн.

Водночас, спірна постанова про стягнення з боржника основної суми винагороди не містить розрахунку такої винагороди. Посилання на норми статті 31 Закону № 1403-VIII та пункту 19 Порядку № 643 не є належним розрахунком.

Матеріали виконавчого провадження №57755841 містять докази на підтвердження вчинення приватним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, однак не містять доказів щодо фактично стягнутих у зв`язку з цим сум.

Такі докази не надано відповідачем суду і під час розгляду справи.

Судом встановлено, що виконавче провадження №57755841 не завершено, а виконавчі дії у такому виконавчому провадженні тривають.

Сам факт того, що виконавче провадження №57755841 не завершено, свідчить про те, що виконавчий лист №467/2571/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 841 752 грн 71 к. відповідачем не виконано.

За таких обставин у відповідача не було правових підстав для прийняття спірної постанови.

Системний аналіз положень частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону № 1403-VIII та пункту 19 Порядку № 643, свідчить, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.

Ураховуючи, що підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та, що основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум, то спірна постанова не відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на висновки суду, не надається оцінка доводам позивача щодо часткового добровільного виконання судового рішення з посиланням на розписку ОСОБА_2 , належність і допустимість якої як доказу заперечується відповідачем.

Щодо доводів позивача про порушення строків винесення спірної постанови, то судом встановлено, що відповідачем дійсно пропущено строк винесення спірної постанови.

Частинами другою та третьою статті 11 Закону № 1404-VIII встановлено, що будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Абзацом 3 частини п`ятої статті 13 Закону № 1404-VIII визначено, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Ураховуючи наведене, вказана обставина не може бути підставою для скасування спірної постанови.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем Михайловським С.В. вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення не виконано.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи оскаржувану постанову відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 27.07.2020 ВП №57755841 прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення та з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів, тому таку слід визнати протиправною та скасувати.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок Приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840 грн 80 к., сплаченого згідно до квитанції від 21.08.2020 №.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича (вул. Олени Степанівни, буд. 21, м. Львів, 79016, РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ). про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича від 27.07.2020 ВП №57755841 про стягнення з боржника основної винагороди.

Стягнути з Приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80к.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома