Справа № 420/8214/20
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8214/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБВ КАРГО» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500070/2020/000076/2 від 12.06.2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

27.08.2020 року до суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБВ КАРГО» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500070/2020/000076/2 від 12.06.2020 року.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач, з посиланням на фактичні обставини справи зазначає, що не погоджується з рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Як зазначено у позові, позивачем укладено Контракт №L1/1 від 09.04.2020 року відповідно до розділу 1 якого «FOSHAN JINRULI FURNITURE СО» LTD продає TOB «ЛБВ Карго» товар, в кількості і номенклатурі, що вказана в специфікації.. Відповідно, до Розділу 5 Контракту продавець відвантажує товари по контракту на умовах СРТ-Одесса, Україна, згідно міжнародних правил Інкотермс. Після підписання сторонами вказаного Контракту продавець поставив покупцю товар на умовах, які ним передбачені. Відповідно, покупцем, як того вимагають чинні норми законодавстві України було подано митну декларацію UA500070/2020/221188, в якій було зазначено вартість товарі 35338,28 USD, яка встановлена Контрактом. Митна вартість товару заявлена позивачем за основним методом, тобто за ціною Контракту щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), за товари «FOSHAN JINRULI FURNITURE СО» LTD.

Позивач стверджує, що для підтвердження вартості товару ТОВ «ЛБВ КАРГО» надало всі необхідні документи, що підтверджують вартість товару, а саме: Контракт L1/1 від 09.04.2020 рогу, Специфікацію №2 від 10.04.2020 року до Контракту № L1/1 від 09.04.2020, Commercial іnvoice №84/1 від 10.04.2020, Пакувальний лист №84/2 від 10.04.2020, Коносамент MRFB2004289B, Прайс-лист 23/11, Митну декларацію країни відправлення; Лист довільної форми від «ЛБВ КАРГО». Проте, незважаючи на надані документи, позивачем було отримано рішення про коригування митної вартості товарів №UА500070/2020/000076/2 від 12.06.2020 року.

Як стверджує позивач, відповідачем неправомірно вказано на невиконання позивачем зобов`язання по наданню документів. Нормативно обґрунтовуючи власні доводи положеннями ст.49, ст.53 Митного кодексу України, позивач зазначає, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

В той же час, у позові зазначено, що відповідачем були витребувані всі можливі додаткові документи без зазначення на то чіткої фактичної підстави, а лише висловлені ймовірні припущення, що жодним чином не пояснює які саме недоліки чи порушення допустив позивач. Як вказує ТОВ «ЛБВ КАРГО», ним буди надані всі наявні в нього документи. Проте висновки відповідача за аналізом отриманих документів свідчать лише про суб`єктивність посадової особи, що є неприпустимо в розумінні чинного законодавства України.

Щодо тверджень відповідача про те, що форма укладеного зовнішньоторговельного контракту від 09.04.2020 № L1/1 не містить умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), що є свідченням про імовірність ризику, що договір, може вважатися таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми, позивач, з посиланням на положення Наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06 вересня 2001 року №201, ст.204 Цивільного кодексу України, зазначає, що законодавцем чітко встановлена вимога, щодо визнання правочину недійсним виключно в судовому порядку. Відповідно, сумніви митного органу є необґрунтованими та не мають законних підстав, адже правочин не визнаний судом недійсним, а сам митний орган не має права брати на себе функції суду і вказувати на імовірність дійсності чи недійсності правочину. Окрім того, у рішенні вбачається саме припущення митного органу.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем не забезпечено виконання умов зовнішньоторговельного контракту від 09.04.2020 №L1/1 у частині п.2 (витрати на пакування та маркування включено у вартість товару), оскільки у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні відомості щодо даної складової митної вартості товару, ТОВ «ЛБВ КАРГО» вказує, що вказана складова митної вартості включена до ціни товару відповідно до п. 2 даного контракту.

Також, у позові вказано, що спірне рішення не відповідає п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №598, оскільки у ньому зазначені лише загальні відомості та припущення на які опирався відповідач, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБВ КАРГО» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500070/2020/000076/2 від 12.06.2020 року та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку ст.262 КАС України.

Вказаною ухвалою судом також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

28.09.2020 року (вх. №39433/20) від представника Одеської митниці Держмитслужби надійшов відзив разом із додатками, згідно переліку, який у ньому наведено (а.с.41-71).

Так, у відзиві Одеської митниці Держмитслужби зазначено, що адміністративний позов ТОВ «ЛБВ КАРГО» не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Одеська митниця Держмитслужби зазначає, що під час митного контролю товарів за митною декларацією (МД) №UА500070/2020/221188 програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості.

Також під час здійснення Одеською митницею Держмитслужби контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №UА500070/2020/221188 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1 - не забезпечено виконання умов зовнішньоторговельного контракту від 09.04.2020 № L1/1 у частині п.2 (витрати на пакування та маркування включено у вартість товару), однак, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні відомості щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2 - форма укладеного зовнішньоторговельного контракту від 09.04.2020 № L1/1 не містить умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), а саме, визначених ч. 1.11 «Санкції та рекламації», затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 6 вересня 2001 року № 201.

Як зазначено Одеською митницею Держмитслужби надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

У відзиві вказано, що на підставі ч.3 статті 53 Митного кодексу України, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею Держмитслужби повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

- копії митної декларації країни відправлення;

- правильної калькуляції транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера;

- договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- виписки з бухгалтерської документації;

- висновку про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Листом від 12.06.2020 митницю повідомлено про неможливість надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Як стверджує відповідач, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці Держмитслужби разом з митною декларацією №UA500070/2020/221188 містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

У відзиві зазначено, що з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості; по товару №1 є більшим - ЕМД від 11.06.2020 № UA500030/2020/205856 та від 16.01.2020 №UA500070/2020/201310 (з торговельною маркою NICOLAS) становить 4,01 дол. США/кг (ніж заявлено декларантом 2,52 дол. США/кг). За результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом було обрано другорядний метод визначення митної вартості - резервний. Враховуючи вищезазначене, митну вартість по товару 1 -2,1508 дол. США/кг відповідно.

Зважаючи на вищевикладене, Одеська митниця Держмитслужби просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ЛБВ КАРГО».

05.10.2020 року (вх.№40993/20) від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.72-78).

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, дана адміністративна справа вирішується судом у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛБВ КАРГО» зареєстровано як юридична особа 04.09.2018 (Номер запису: 0051943) та згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 51.21 Вантажний авіаційний транспорт; 50.40 Вантажний річковий транспорт; 50.20 Вантажний морський транспорт; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 49.20 Вантажний залізничний транспорт; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 26.51 Виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації.

Судом встановлено, що 09.04.2020 року між «FOSHAN JINRULI FURNITURE СО» LTD та TOB «ЛБВ КАРГО» (покупець) укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) №L1/1 (а.с.15-17, 56-58).

Відповідно до п 1 вказаного контракту «FOSHAN JINRULI FURNITURE СО» LTD продає, TOB «ЛБВ Карго» купує продукцію, вказану в специфікаціях до даного Контракту, які є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2 даного контракту визначено, що ціна товару і сума товару визначається окремими специфікаціями до даного Контракту для кожного окремого відвантаження. Валютою даного Контракту є долар США. Загальна сума Контакту визначається сумуванням вартості Товару по всім специфікаціям до даного контракту. Упаковка товару входить до інвойсової вартості товару.

Відповідно, до п.5 Контракту продавець відвантажує товари по контракту на умовах СРТ-Одесса, Україна, згідно міжнародних правил Інкотермс.

Судом встановлено, що декларантом ТОВ «ЛБВ КАРГО» з метою здійснення митного оформлення товару «Товар 1. Меблі для житлових приміщень, столи: Стіл розкладний, модель НТ2135-160, основа нержавіюча сталь, стільниця-скло оброблене закалене+МДФ, вставка МДФ, колона МДФ. Розмір (160+60)*90*76 см.-35 шт.; Стіл розкладний, модель НТ2432-120, основа нержавіюча сталь, стільниця скло оброблене загартоване + МДФ, вставка МДФ, колона МДФ. Розмір (120+30)*85*76-65 шт.; Стіл розкладний, модель НТ2432-140, основа - нержавіюча сталь, стільниця скло оброблене загартоване+МДФ, вставка МДФ, колона МДФ. Розмір (140+40)*90*76 см.-20 шт.; Стіл, модель НТ90015В, ножки металеві покрашені, стільниця керамічна, скло оброблене загартоване. Розмір -180*90*76 см.-40 шт.; Стіл розкладний, можель НТ2460-120, основа нержавіюча сталь, стільниця скло оброблене загартоване+МДФ, вставка МДФ, колона МДФ. Розмір (120+40)*80*76 см.-6 шт. Торговельна марка NICOLASЮ Виробник: FOSHAN JINRULI FURNITURE СО» LTD країни виробництва:CN.» було подано 12.06.2020 року до митного оформлення митну декларацію UA500070/2020/221188 (а.с.11-12, 49-50).

Для підтвердження вказаних у митній декларації від 12.06.2020 року № UA500070/2020/221188 відомостей, ТОВ «ЛБВ КАРГО» до митного органу було надано, зокрема, Контракт L1/1 від 09.04.2020 рогу, Специфікацію №2 від 10.04.2020 року до Контракту № L1/1 від 09.04.2020, Commercial іnvoice №84/1 від 10.04.2020, Пакувальний лист №84/2 від 10.04.2020, Коносамент MRFB2004289B, Прайс-лист 23/11, Митну декларацію країни відправлення; Лист довільної форми від «ЛБВ КАРГО».

Позивачем визначено вартість товару за ціною договору.

На підставі ч.3 статті 53 Митного кодексу України, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею Держмитслужби повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

- копії митної декларації країни відправлення;

- правильної калькуляції транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера;

- договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- виписки з бухгалтерської документації;

- висновку про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Водночас, листом від 12.06.2020 митницю повідомлено про неможливість надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

За результатами здійснення митного контролю посадовими особами Одеської митниці Держмитслужби було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500070/2020/000076/2 (а.с.13-14, 63-64).

Так, у рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що подані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягав сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1) відповідно до ч.10 сг.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягав сплаті за оцінювані товари, додаються, зокрема, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на страхування цих товарів;

2) відповідно до п.6 ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягав сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягав сплаті додається така складова митної вартості, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України.

У рішенні зазначено, що надані до митного оформлення документи, не містять всіх відомостей та містять розбіжності, а саме:

- не забезпечено виконання умов зовнішньоторговельного контракту від 09.04.2020 № L1/1 у частині п.2 (витрати на пакування та маркування включено у вартість товару), однак, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні відомості щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

- форма укладеного зовнішньоторговельного контракту від 09.04.2020 № L1/1 не містить умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), а саме, визначених ч. 1.11 «Санкції та рекламації», затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 6 вересня 2001 року № 201.

У рішенні вказано, що цей розділ встановлює порядок застосування штрафних санкцій, відшкодування збитків та пред`явлення рекламацій у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням одним із контрагентів своїх зобов`язань. При цьому мають бути чітко визначені розміри штрафних санкцій (у відсотках від вартості недопоставленого товару (робіт, послуг) або суми неоплачених коштів, строки виплати штрафів - від якого терміну вони встановлюються та протягом якого часу діють, або їх граничний розмір), строки, протягом яких рекламації можуть бути заявлені, права та обов`язки сторін договору (контракту) при цьому, способи врегулювання рекла націй. Тобто, імовірність ризику, що договір може вважатися таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми.1

У рішенні вказано, що зобов`язано декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення; правильну калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно спірного рішення, з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості; по товару №1 є більшим - ЕМД від 11.06.2020 № UA500030/2020/205856 та від 16.01.2020 №UA500070/2020/201310 (з торговельною маркою NICOLAS) становить 4,01 дол. США/кг (ніж заявлено декларантом 2,52 дол США/кг). За результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом було обрано другорядний метод визначення митної вартості - резервний. Враховуючи вищезазначене, митну вартість по товару 1 -2,1508 дол. США/кг відповідно.

Не погоджуючись із прийнятим Одеською митницею Держмитслужби рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Митного кодексу України.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення митної справи покладається на митні органи.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, п. 24 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 9 статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідач в рішенні про коригування митної вартості зазначив, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Проте суд критично оцінює зазначені висновки відповідача з огляду на наступне.

Так, щодо посилань відповідача на те, що відповідно до ч.10 сг.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягав сплаті за оцінювані товари, додаються, зокрема, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на страхування цих товарів та те, що відповідно до п.6 ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягав сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягав сплаті додається така складова митної вартості, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, суд зазначає наступне.

Згідно умов Контракту №L1/1 постачання товарів позивачу здійснювалось на умовах CPT Одеса.

Суд вказує, що умови поставки CPT Інкотермс 2010 - (carriage paid to (... named place of destination) фрахт/перевезення оплачено до (... назва місця призначення)) означає, що продавець передає товар, випущений в митний режим експорту, названий перевізнику для перевезення товару до місця призначення.

Умовами поставки CPT Інкотермс 2010 (carriage paid to (... named place of destination) фрахт/перевезення оплачено до (... назва місця призначення)) не передбачено обов`язку покупця здійснювати страхування товару. Термін «фрахт/перевезення оплачено до ...» означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту. У випадку здійснення перевезення в узгоджений пункт призначення декількома перевізниками, перехід ризику відбувається в момент передачі товару першому з них. Термін CPT зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися незалежно від виду транспорту, включаючи мультимодальні (змішані) перевезення.

Таким чином, за правилами поставки на умовах СРТ-Одеса, витрати на доставку товару на територію України покладаються на Продавця, у даному випадку на компанію FOSHAN JINRULI FURNITURE СО» LTD.

При цьому, умови поставки товару СРТ згідно правил Інкотермс 2010 не передбачають обов`язку покупця здійснювати страхування товару, тому доведення такої складової декларантом є безпідставним.

З огляду на викладене, не включення до митної вартості товару витрат, понесених покупцем на транспортування, страхування та навантаження тощо, як на підставу неможливості визначення митної вартості товару за основним методом є таким, що ґрунтуються на законі.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не забезпечено виконання умов зовнішньоторговельного контракту від 09.04.2020 № L1/1 у частині п.2 (витрати на пакування та маркування включено у вартість товару), однак, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні відомості щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, пунктом 2 контракту від 09.04.2020 № L1/1 визначено, що ціна товару і сума товару визначається окремими специфікаціями до даного Контракту для кожного окремого відвантаження. Валютою даного Контракту є долар США. Загальна сума Контакту визначається сумуванням вартості Товару по всім специфікаціям до даного контракту. Упаковка товару входить до інвойсової вартості товару.

Тобто, вартість упаковки за товар, що постачався вже включено у ціну товару.

Отже, сторони домовилися, що в ціну товару включаються також упаковка.

З поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням (упаковка включена у ціну товару), а відтак витрати на пакування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

При цьому, відповідачем не доведено понесення позивачем додаткових витрат на упаковку товару, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.

На думку суду, вимога митного органу про надання додаткових документів на підтвердження такої складової митної вартості як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, за умови включення вартості пакування до ціни товару, є безпідставною та нічим не обґрунтованою.

Щодо посилань відповідача на те, що форма укладеного зовнішньоторговельного контракту від 09.04.2020 № L1/1 не містить умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), а саме, визначених ч. 1.11 «Санкції та рекламації», затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 6 вересня 2001 року № 201, суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 6 вересня 2001 року № 201 затверджено Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), яке було чинним станом на дату прийняття спірного рішення.

Так пунктом 1 вказаного положення визначено умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), якщо сторони такого договору (контракту) не погодилися про інше щодо викладення умов договору і така домовленість не позбавляє договір предмета, об`єкта, мети та інших істотних умов, без погодження яких сторонами договір може вважатися таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми згідно з чинним законодавством України, відносяться:

1.11. Санкції та рекламації.

Цей розділ встановлює порядок застосування штрафних санкцій, відшкодування збитків та пред`явлення рекламацій у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням одним із контрагентів своїх зобов`язань.

При цьому мають бути чітко визначені розміри штрафних санкцій (у відсотках від вартості недопоставленого товару (робіт, послуг) або суми неоплачених коштів, строки виплати штрафів - від якого терміну вони встановлюються та протягом якого часу діють, або їх граничний розмір), строки, протягом яких рекламації можуть бути заявлені, права та обов`язки сторін договору (контракту) при цьому, способи врегулювання рекламацій.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В даному випадку, у суду відсутні підстави вважати, що контракт від 09.04.2020 № L1/1 не містить усіх істотних умов договору.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено презумпцію правомірності правочину.

Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами вищевказаного положення визначено, що Договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України.

Доказів визнання контракту від 09.04.2020 № L1/1 недійсним до суду не надано.

Таким чином суд вважає необґрунтованим посилання відповідача як на підставі для прийняття спірного рішення на те, що форма укладеного зовнішньоторговельного контракту від 09.04.2020 № L1/1 не містить умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті).

Щодо посилання відповідача на те, що декларантом неподані усі необхідні документи, суд зазначає наступне: відповідно до положень ст. 53 Митного кодексу України, декларант на вимогу митниці надає всі наявні у нього документи.

Не надання додаткових документів не є підставою для здійснення коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справах № 804/16980/14, №815/2013/15.

Суд вказує на те, що згідно з усталеною судовою практикою у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Отже, відповідач не довів, що позивач сплатив за товар іншу суму ніж та, яка заявлена у якості митної вартості товару.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що надані уповноваженою особою позивача для митного оформлення товару документи відповідають вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та підтверджують ціну товару, яка сплачена позивачем за ціною, вказаною в контракті (інвойсах, специфікації).

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що відповідачем не правомірно було прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA500070/2020/000076/2 від 12.06.2020 року.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення, в свою чергу доводи позивача є обґрунтованими, та відповідно, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно платіжного доручення №708 від 25.08.2020 року, позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову у розмірі 2102,00 грн.

З урахуванням задоволення позовної заяви, суд доходить висновку, що судовий збір у розмірі 2102,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст.2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБВ КАРГО» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500070/2020/000076/2 від 12.06.2020 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500070/2020/000076/2 від 12.06.2020 року.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБВ КАРГО» судовий збір у розмірі 2102,00 (дві тисячі сто дві) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ЛБВ КАРГО» (місцезнаходження: вул.Велика Васильківська, буд.114, м.Київ, 03150, );

Відповідач Одеська митниця Держмитслужби (місцезнаходження: вул.Івана та Юрія Лип, 21-а, м.Одеса, 65078; ).

Суддя С.М. Корой

.