Справа № 490/1894/20
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/251/2020 Справа № 490/1894/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі- Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕАК № 2228680 від 11.03.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав наступне.

В оскаржуваній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності відсутня інформація про фіксацію адміністративного правопорушення, не зазначені відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення. При цьому, зазначив про порушення з боку особи, яка складала оскаржуваний протокол, частини 3 статті 283 КупАП та статті 280 КУпАП.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

10.06.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі. При цьому, вказав, що постанова у справі про адміністративне правопорушення була винесена після встановлення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог дорожнього знаку 4.4 "Рух прямо або праворуч" Додатку 1 ПДР України. При цьому, було дотримано відповідну процедуру, а саме водію роз`яснено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та ознайомлено зі змістом постанови, копія якої була вручена позивачу. Посилався на такі докази: відеозапис місця вчинення порушення ПДР України - відеозапис video_2019-08-15_16-49-58, відеозапис та відеозапис , також вказував на письмовий рапорт інспектора. Зазначав про завищений розмір витрат на правову допомогу.

10.06.2020 року від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем не було сплачено встановлений законом розмір судового збору, з посиланням на правову позицію висловлену Верховним Судом у справі №543/775/17.

03.07.2020 року на адресу суду надійшов відповідь на відзив, в якому позивач вказує, що ні постанова серії ЕАК № 2228680 від 11.03.2020 року у справі про адміністративне правопорушення, ні рапорт поліцейського, не можуть бути належними доказами вчинення адміністративного правопорушення. Надані відповідачем відеозаписи не відображають відомостей про вчинення правопорушення. Посилався на правові позиції висловлені Верховним Судом у справах №524/9104/16-а, №524/5741/16-а, №216/5226/16-а, №428/2769/17 та №338/1/17.

31.08.2020 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2228680 від 11.03.2020 року, залишено без руху для сплати судового збору.

07.09.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору.

Обставини справи, встановлені судом.

11.03.2020 року поліцейським роти "2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області молодшим лейтенантом поліції Беженаром Є.Л., було складено постанову, серії ЕАК № 2228680, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п.8.4.г ПДР України.

Пункт 6 постанови викладено у наступній редакції.

11.03.2020 року о 09:23:27, водій, керуючи транспортним засобом, рухався по вул Пушкінська від Інгульського мосту в напрямку вул. Адміральська та здійснив поворот ліворуч на вул. Набережна не виконавши вимог дорожнього знаку 4.4., чим порушив п.3.4.г ПДР - порушення вимог наказових знаків.

Пункт 1.1.5 Правил Дорожнього руху, передбачає порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 КупАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.п. 3, 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

У відповідності до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 258 цього Кодексу протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). У таких випадках на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Тож, постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, поліцейський діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до законодавства.

З аналізу положення ст. 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, у п.9 оскаржуваної постанови не зазначені відомості про наявність доказів, на яких зафіксовано правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2020 року у справі № 524/9716/16-а зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Окрім того, матеріали не містять жодного доказу фіксування адміністративного правопорушення, та порушення ПДД.

Досліджуваний у судовому засіданні диск не містить складу правопорушення, відповідно за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 77 КАС України суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото - чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові від 11.03.2020 року та не підтверджується жодними іншими доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

За таких обставин, суд вважає, що сторона відповідача не надала суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід,тому неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).і викладеного, суд вважає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень ст.122 ч.2 КУпАП в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Такий висновок суду співпадає з позицією Постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а (адміністративне провадження №К/9901/21241/18).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупність, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне скасувати постанову зафіксовану не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2228680 від 11.03.2020 р., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд врахував, що відповідно до пунктів ч.3 ст.132 КАС витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч.5 ст.134 КАС, має бути розмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст.134 КАС у разі недотримання вимог ч.5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення нерозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС).

За правилами ч.1 ст.139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, в обгрунтування суми витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані додаткова угода до договору про надання правничої допомоги від 16.03.2020, акт №2 виконаних робіт адвокатом на суму 4000,00 грн, акт №3 виконаних робіт адвокатом на суму 3500,00 грн, квитанція до прибуткового касового ордера на 4000,00 грн та квитанція до прибуткового касового ордера на 3500,00 грн.

Оцінюючи надані докази на предмет їх належності та допустимості, суд встановив, що в актах №2 та №3 виконаних робіт адвокатом зазначено, - "Клієнтом прийнято надані Адвокатом послуги (роботи) в повному обсязі та проведена оплата, що підтверджується квитанціями про оплату", при цьому, в абзаці третьому додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 16.03.2020, встановлено, що в актах виконаних робіт зазначається - "Вартість виконаних робіт (наданих послуг)".

Таким чином позивач та його адвокат встановили що акти виконаних робіт підтверджують лише вартість виконаних адвокатом робіт, але не факт їх оплати, натомість, факт оплати наданих послуг, підтверджується квитанціями про оплату, про що міститься відповідне посилання в наведених вище актах виконаних робіт.

Щодо наданих позивачем квитанції до прибуткового касового ордера на 4000,00 грн та квитанції до прибуткового касового ордера на 3500,00 грн., суд зазначає таке: пунктом 25. "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 встановлено, що: "Приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим."

При цьому, пунктом 32. "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 встановлено, що прибуткові касові ордери і квитанції до них, а також видаткові касові ордери і видаткові відомості заповнюються бухгалтером (відповідальною особою установи/підприємства, на яку покладено обов`язок з оформлення цих документів) у будь-який спосіб, який забезпечив би належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів терміну.

У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Видача касових ордерів і видаткових відомостей на руки особам, які вносять або одержують готівку, забороняється.

Приймання і видача готівки за касовими ордерами проводиться тільки в день їх складання.

Виправлення в касових ордерах та видаткових відомостях забороняються.

Реквізити у видатковому ордері "Одержав", "Дата", "Сума", "Підпис одержувача", дані документа, що засвідчує особу отримувача [які заповнюються отримувачем готівки (додаток 3 до цього Положення) та в прибутковому ордері "Прийнято від" не заповнюються в касових ордерах, які оформляються на загальну суму проведених установою/підприємством касових операцій (видача готівки за видатковими відомостями, електронними платіжними засобами, здавання готівки до банку, отримання готівки з банку за чеком та оприбуткування її в касі). Інші реквізити в касових ордерах та видаткових відомостях є обов`язковими до заповнення.

Таким чином, належним доказом отримання коштів адвокатом від позивача за надані послуги є прибутковий касовий ордер оформлений відповідно до вимог встановлених "Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148.

В наданих позивачем квитанції до прибуткового касового ордера від 20.03.2020 року на суму 4000,00 грн., та квитанції до прибуткового касового ордера від 07.07.2020 року на суму 3500,00 грн., не заповнені всі обов`язкові реквізити, а саме - "найменування підприємства/установи/організації" та не зазначено реєстраційний номер ордера, що є порушенням пункту 32 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148, та виключає прийняття вказаних документів як належних доказів підтверджуючих факт оплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За такого, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви до суд у розмірі 420,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 245, 246, 249, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 21, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 251, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2228680 від 11 березня 2020 року, винесену поліцейським роти "2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області молодшим лейтенантом поліції Беженаром Євгеном Леонідовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Миколаївській області області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 420,40 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 жовтня 2020 року.

Суддя Черенкова Н.П.