Справа № 280/5891/20
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
04 листопада 2020 року Справа № 280/5891/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )
до Міністерства оборони України (пр. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, )
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 07.02.2020 №16, зобов`язати відповідача вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 грудня 2019 року Обласною МСЕК № 3 було проведено медичний огляд Позивача, в результаті якого визначено ступінь втрати працездатності 25 % одноразово; причина втрати професійної працездатності: травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини; а також зазначена дата встановлення страхового випадку - пр. № 287 від 14.08.19 року. Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою та необхідними документами про виплату одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як особі звільненій з військової служби, яка отримала травму, захворювання під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 № 16, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги на підставі пункту 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки заявника звільнено з військової служби 11.06.2019, а 18.12.2019 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби. Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають діючому законодавству України, звернувся за захистом свої прав до суду.
Ухвалою суду від 02.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідачем відзиву на позовну заяву не було подано, при цьому будь-яких доказів поважності причин не подання відзиву також не надано.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. (ч.6 ст. 162 КАС України).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши та оцінивши докази, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом та був звільнений з посади командира відділення - командира машини 3 розвідувального відділення розвідувального взводу мотопіхотного батальйону наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11 червня 2019 року № 135-рс у запас відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підпункт «а» пункту 2 частини 5 (у зв`язку із закінченням строку контракту). Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.06.2019 № 341, з 11 червня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу частини і усіх видів забезпечення та направлено для постановки на військовий облік до Комунарського РВК м. Запоріжжя.
26.06.2020 року між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 , молодшим сержантом, командиром відділення - командиром машини З розвідувального відділення розвідувального взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, на посадах осіб сержантського складу, строком на 6 (шість) місяців.
Таким чином, станом на поточну дату позивач продовжує службу у Збройних Силах України.
В період з 18.12.2018 по 11.06.2019, з 26.12.2019 по 21.07.2020 позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. Вказане підтверджується довідками військової частини НОМЕР_2 від 11.06.2019 № 2198, від 22.07.2020 № 3146, та посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 28.08.2017.
В період проходження військової служби позивач 05.01.2019 року отримав травму, в результаті чого військово-лікарською комісією проведено медичний огляд позивача з метою визначення ступеня його придатності до військової служби.
В результаті вказаного медичного огляду військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 було встановлено діагноз та постанова BJIK про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, гострої лівобічної сенсоневральної приглухуватості при сприйнятті шепітної мови 4 м лівим вухом, 6 м правим вухом. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Постанова комісії: на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує звільнення від виконання службових обов`язків на п`ятнадцять календарних днів.
Зазначене підтверджується довідкою військово -лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 від 17 січня 2019 року № 212.
Довідкою військової частини НОМЕР_2 від 16.05.2019 № 1810 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) підтверджено,, що Позивач 05 січня 2019 року одержав: Вибухова травма. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Лівобічна сенсоневральна приглухуватість при сприйнятті шепітної мови 4 м лівим вухом, 6 м правим вухом. За обставини: 05.01.2019 року молодший сержант ОСОБА_2 знаходячись в зоні проведення Операції Об`єднаних Сил поблизу населеного пункту Авдіївка Донецької області виконував бойову задачу в складі групи розвідників на позиції ВОП № 93413. Близько 12 години 00 хвилин з боку незаконних збройних формувань почався обстріл позиції ВОП № 93413 з застосуванням АГС-17 та ГП-25, внаслідок чого молодший сержант ОСОБА_2 отримав вищезазначену травму. Після надання первинної медичної допомоги силами медичного пункту мотопіхотного батальйону молодший сержант ОСОБА_3 був доставлений до групи підсилення 33 ВМГ м. Авдіївка і звідти був евакуйований до військового шпиталю в/ч НОМЕР_5 . Після обстеження був встановлений вищевказаний діагноз. Поранення отримано військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Під час травмування молодший сержант ОСОБА_2 перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом). Підстава: наказ командира (начальника) військової частини НОМЕР_2 від 23 січня 2019 року № 237.
Відповідно до витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 287 від 14 серпня 2019 року, травма молодшого сержанта ОСОБА_1 , 1991 року народження, «Стан після закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гострої лівобічної сенсоневральної приглухуватості при сприйнятті шепітної мови 4 м лівим вухом, 6 м. правим вухом», що підтверджено довідкою про обставини травми № 1810 виданою командиром військової частини НОМЕР_6 16.05.19 року, довідкою про безпосередню участь в АТО № 2198 від 28.08.17, посвідченням УБД серія НОМЕР_3 від 28.08.17, медичними та військово - обліковими документами - ТРАВМА, ТАК, ПОВ`ЯЗАНА ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ. Підстава: Протокол № 287 від 14 серпня 2019 року.
Листом Комунарського районного військового комісаріату від 06 вересня 2019 року № 3686, адресованому заступнику головного лікаря по експертизі тимчасової непрацездатності КЗ «Міська лікарня № 1», учасник бойових дій (АТО) військовозобов`язаний молодший сержант запасу ОСОБА_1 , 1991 року народження, направляється для встановлення відсотка та причинного зв`язку втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
18 грудня 2019 року Обласною МСЕК № 3 було проведено медичний огляд Позивача, в результаті якого визначено ступінь втрати працездатності 25 % одноразово; причина втрати професійної працездатності: травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини; а також зазначена дата встановлення страхового випадку - пр. № 287 від 14.08.19 року. Вказані відомості внесені до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0010393 від 18 грудня 2019 року.
З огляду на зазначене, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою та необхідними документами про виплату одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як особі звільненій з військової служби, яка отримала травму, захворювання під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 № 16, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги на підставі пункту 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки заявника звільнено з військової служби 11.06.2019, а 18.12.2019 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Вказане рішення відповідача направлено позивачу для ознайомлення листом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 533/с від 13.03.2020.
Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає та враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно із підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Так, відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2014 року № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2014 року № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно із пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
Згідно із пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Згідно із пунктом 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Як було встановлено судом, Позивача було звільнено з військової служби з 11 червня 2019 року. Після звільнення Позивач звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону № 2011 -XII, до якої також було додано довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 001393 від 18 грудня 2019 року, де визначено ступінь втрати працездатності 25 %; причина втрати професійної працездатності: травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини; а також у пункті 6 довідки зазначена дата, з якої визначено відсоток втрати професійної працездатності, а саме з 14 серпня 2019 року.
Тобто, довідкою огляду МСЕК позивачу встановлено втрату працездатності внаслідок травми, під час виконання ним обов`язків військової служби, з 14 серпня 2019 року згідно протоколу № 287 від 14.08.19 року.
Враховуючи, що позивач був звільнений з військової служби 11 червня 2019 року, відповідач дійшов помилкового висновку, що ступінь втрати працездатності позивача внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини встановлено у понад тримісячний термін після звільнення з військової служби та безпідставно відмовив у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності, відповідно до статті 16 Закону № 2011-XII та згідно Порядку № 975.
Отже безпідставним є посилання відповідача на пропуск позивачем тримісячного строку звернення за одноразовою грошовою допомогою, оскільки відповідно до статті 16 Закону № 2011-XII військовослужбовець має право на отримання одноразової грошової допомоги в тому числі й після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.
До таких висновків зокрема прийшов і Верховний Суд у постановах від 04.03.2020 у справі № 826/6846/16 та від 29.04.2020 у справі 760/9823/16-а.
Частиною другою статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Також слід вказати, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Згідно із пунктами 21, 24 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («STRETCH v. THE UNITED KINGDOM» № 44277/98).
У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).
Таким чином, суд вважає, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки ступінь втрати працездатності внаслідок, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлено понад тримісячний строк після звільнення з військової служби, є помилковими.
Інших підстав для відмови у виплаті Позивачу одноразової грошової допомоги в пункті 34 рішення Комісії, оформленого протоколом № 16 від 07 лютого 2020 року, не наведено.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що комісія МОУ, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 3 Конституції України, «людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави», а статтею 8 Конституції України закріплено що «в Україні визнається і діє принцип верховенство права».
Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.
Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Саме по собі судове рішення про визнання рішення відповідача протиправним та його скасування не відновлює порушеного права позивача на отримання такої допомоги.
Суд враховує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, за результатами розгляду заяви позивача вже прийняв своє рішення, проте судом за результатами розгляду даної справи зроблено висновок про неправомірність такого рішення.
Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, як особі, яка отримала поранення під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 70-ти кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем у відповідності до вимог частини другої статті 77 КАС України не доведено правомірності свого рішення.
За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині.
Враховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 243, 245, 246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань , пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум, оформлений протоколом №16 від 07.02.2020 у частині пункту 34.
Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, як особі, яка отримала поранення під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 70-ти кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Судові витрати стягненню з сторін не підлягають.
Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 04.11.2020.

Суддя А.В. Сіпака