Справа № 200/69/20-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року справа №200/69/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 р. у справі № 200/69/20-а (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А., повний текст складено 14.02.2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (надалі - відповідач), в якому просила визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у призначені допомоги при народженні дитини; скасувати рішення відповідача від 27 серпня 2019 року, яким відмовлено у призначені допомоги при народженні дитини та зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно заяви поданої 19 грудня 2018 року (а.с. 1-6).

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач з сином стала на облік як внутрішньо переміщена особа та 19 грудня 2018 року звернулась до відповідача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини. Однак в лютому 2019 року отримала повідомлення про відмову в призначені допомоги, оскільки згідно з протоколом засідання комісії не було підтверджено фактичне місце проживання позивача у місті Бахмуті. Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернулась з позовом до суду, який рішенням від 26.03.2019 року задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 . На виконання рішення суду відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 та повторно відмовив у призначені допомоги при народженні дитини рішенням від 27.08.2019 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено. Скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області від 27 серпня 2019 року, яким відмовлено у призначені допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно заяви поданої 19 грудня 2018 року (а.с. 37-40).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що виплата допомоги поновлюється у разі, коли особа, що фактично здійснювала догляд за дитиною, звернулась протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою. Позивач вперше звернулася 19.12.2018 року до Управління із заявою про призначення допомоги при народженні дитини. Наголошує, що рішення суду від 26.03.2019 щодо зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 19.12.2018 виконано у повному обсязі. Звертає увагу, що між позивачем та Управлінням виник спір про той самий предмет і з тих самих підстав, відносно якого є рішення що набрало законної сили, тому згідно ст. 170 КАС України були підстави для відмови у відкритті провадження у справі (а.с. 44-47).

Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності п.2 ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами в межах та доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 (а.с. 14-16).

Позивач та її син - є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованої території України, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.11.2019 року №1419- та № 1419- (а.с. 17,18).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року у справі №200/2803/19-а встановлено, що позивач у місті Горлівка народила сина - ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 06 грудня 2018 року, актовий запис № 784.

Як встановлено судом першої інстанції, 19 грудня 2018 року позивач вперше звернулась до відповідача з питання оформлення допомоги при народженні дитини, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (надалі Закон №2811-XII).

Рішенням управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області № 07 від 04.02.2019 року вирішено не призначати допомогу при народженні дитини ОСОБА_1 у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання позивача у місті Бахмуті.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року у справі №200/2803/19-а, яке набуло законної сили 25.06.2019 року, визнано незаконними дії та протиправною відмову управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2018 року з урахуванням правової позиції суду.

Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області, листом від 24.09.2019 року № 52164 повідомив позивача про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №200/2803/19-а, оскільки заява позивача про призначення допомоги повторно розглянута 27.08.2019 року, тобто рішення суду фактично виконано (а.с. 19).

Листом від 24.09.2019 року № 0-1548-02-1.1-1471 Департамент соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації повідомив позивача про повторний розгляд управлінням праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області її заяви від 19.12.2018 року на виконання рішення суду, та відмову у її задоволенні рішенням від 27.08.2019 року № 04-3097-1 на підставі протоколу рішення комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.08.2019 року № 31 у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання/ перебування (а.с. 21-23).

Спірним у справі є правомірність відмови відповідача позивачу в призначенні допомоги при народженні дитини, у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначає гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з врахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2811-ХII особі призначається державна допомога при народженні дитини.

Допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною (ч. 1 ст. 10 Закону № 2811-ХII).

Статтею 11 Закону № 2811-XII встановлено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

У статті 5 Закону № 2811-ХII передбачено, що всі види державної допомоги сім`ям з дітьми, крім допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

На виконання зазначених положень Закону № 2811-XII прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» (далі - Порядок № 1751).

За пунктом 2 Порядку № 1751 призначення і виплата державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюються управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Отже, вищезазначеними нормами окреслено, що призначення і виплата допомоги при народженні дитини здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України органами соціального захисту населення України. Тобто, у даному випадку законодавство передбачає єдиний спосіб отримання такої допомоги: шляхом звернення до відповідного органу.

За приписами статті 6 Закону № 2811-ХII документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно.

Статтею 11 Закону № 2811-ХII встановлено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

За змістом п. 12 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

У пункті 13 Порядку зазначено, що допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини.

Суд вважає, що нормами Закону № 2811-ХII та Порядку № 1751 передбачено єдину підставу для відмови у призначені допомоги, а саме: у разі народження мертвої дитини, інших підстав для відмови в призначені допомоги законодавство не містить.

Матеріалами справи підтверджується, що у призначені допомоги відмовлено у зв`язку із Рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам про відмову в призначенні допомоги при народженні, оскільки позивач був відсутній за фактичним місцем проживання/ перебування, яке зазначене у заяві про призначення (відновлення) соціальних виплат.

Водночас, нормами Закону № 2811-ХII та Порядку № 1751 такої підстави для відмови в призначені допомоги не встановлено.

Отже, підстави зазначені відповідачем не є передбаченими законом підставами для відмови в призначені допомоги. Постанова КМУ № 365 не є законом, а є підзаконним нормативно-правовим актом, який має нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання допомоги позивачем, а тому право позивача було безпідставно порушено відповідачем.

За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 р. у справі № 826/12123/16, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 р. та ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року, визнано нечинним Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365.

Суди дійшли до висновку, що положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та абзац 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 обмежують осіб, що належать до ВПО у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку ВПО, а також порушує принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.

Крім того, зміна місця проживання або тимчасова відсутність за місцем проживання, не може вважатися належної підставою для відмови в призначені допомоги при народженні дитини.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд вважає, що позивачем заявлений позов виключно в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

За приписами ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом першої інстанції, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги, оскільки механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Доводи апелянта що між позивачем та Управлінням виник спір про той самий предмет і з тих самих підстав, відносно якого є рішення що набрало законної сили, тому згідно ст. 170 КАС України були підстави для відмови у відкритті провадження у справі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки

позовні вимоги у цій справі є іншими, порівняно з вимогами, які були заявлені у справі №200/2803/19-а, підставою позову у цій справі є оскарження рішення відповідача від 27.08.2019 року № 04-3097-1, яке не було предметом судового розгляду, позивач просить не повторно розглянути її заяву про призначення допомоги, а зобов`язати відповідача призначити таку допомогу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування рішення відповідача від 27 серпня 2019 року, яким відмовлено у призначені допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 та зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно заяви поданої 19 грудня 2018 року.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 р. у справі № 200/69/20-а - залишити без змін.

Повний текст складено 03 листопада 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її складення в повному обсязі в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Л.В. Ястребова

Судді: А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць