Справа № 640/20995/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту - відповідач, Міноборони), в якому просить:
- визнати протиправними дії Міноборони щодо у частині не віднесення військової служби позивача закордоном у колишній Демократичній республіці Афганістан, де велися бойові дії, у період з 07.12.1984 року по 31.11.1985 року, до військової служби за призовом на особливий період;
- скасувати рішення Міноборони від 16.06.2019 року, яке оформлено у формі протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум від 14.06.2019 року № 78, в частині відмови ОСОБА_1 у призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
- зобов`язати Міноборони призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, в зв`язку із настанням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби за призовом на особливий період, у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення ІІ групи інвалідності, тобто 03.02.2016 року;
- зобов`язати відповідача, протягом 20 днів з дня отримання рішенням суду, подати до Окружного адміністративного суду міста Києва звіт про його виконання;
- зобов`язати відповідача виконати судове рішення протягом 10 днів з дня набрання ним законної сили.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення Міноборони порушує права позивача, а факт отримання та пов`язаності захворювання з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, підтверджується протоколом Центральної військово-лікарської комісії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2020 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки помилково вказано, що позивач є військовослужбовцем. Однак, позивач вказує на те, що він не є військовослужбовцем на час встановлення ІІ групи інвалідності 25.04.2017 р., а є особою, яку звільнено з військової служби та якій встановлено інвалідність, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням ним обов`язків військової служби, після її звільнення. Позивач вважає, що немає необхідних ознак суб`єкта для застосування диспозиції п. 4 ст. 163 Закону № 2011.
Також апелянт вказує на те, що відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) проходив саме військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач є військовослужбовцем строкової служби.
Також апелянт вказує на те, що право на отримання пенсії виникло саме у день, коли встановлена ІІ група інвалідності 03.02.2016.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення. Вказує, що позивач проходив саме військову строкову службу, а тому судом першої інстанції вірно застосовано норми ч. 6 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, відповідно до якої встановлюються обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби військовослужбовця строкової служби.
Також відповідач вважає, що до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме: станом на 13.02.2012 р.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, А рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки Монастирищенського районного військового комісаріату № 50 від 12.03.2018 року, лейтенант запасу ОСОБА_1 , дійсно проходив військову службу ЗС СРСР з 09.05.1984 року по 21.06.1986 року, звільнений в запас наказом МО СРСР № 102 від 21.06.1986.
Також, вказаною довідкою та копією посвідчення серії НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
В матеріалах справи відсутня копія витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол від 13.02.2012 року №184), який підтверджує взаємозв`язок захворювання позивача, з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Разом з тим, з копії постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 року в справі № 826/13525/18, вбачається, що судом досліджувався вказаний витяг, з якого вбачається, що захворювання ОСОБА_1 , ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 КАС України).
Відповідно до копії виписки із акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА № 919426 від 13.03.2012 року, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності.
Згідно з копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №197827 від 03.02.2016 року, ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено ІІ групу інвалідності, безтерміново.
Згідно з наявним у матеріалах справи витягом з протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум від 14.06.2019 № 78, ОСОБА_1 відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги.
Вказана відмова мотивована тим, що 21.06.1986 року ОСОБА_1 звільнено зі строкової служби з Прикордонних військ КДБ СРСР, 13.02.2012 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, а 03.02.2016 року, при повторному огляді, встановлено ІІ групу інвалідності, безтерміново, внаслідок цієї ж причини.
Також, відповідачем зазначено, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також пп. 3 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Згідно з п. 4 ст. 16 3 Закону № 2011, який набрав чинності з 01.01.2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
ОСОБА_1 інвалідність встановлена понад тримісячний термін після звільнення та понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.
Позивач вважаючи противоправними дії та рішення відповідача, звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що первинна група інвалідності позивачу була встановлена у 2012 році, а ІІ група інвалідності останньому була встановлена понад 2 роки, а саме: 03.02.2016 року. Зважаючи на те, що позивач звернувся з відповідною заявою у термін, що перевищує два роки з дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, суд доходить висновку, що відмова у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є правомірною, а підстави для задоволення позову відсутні.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до ст. 41 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до ч. 9 ст. 163 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
При цьому, п. 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (Офіційний вісник України, 2008 року, №39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284 (Офіційний вісник України, 2007 року, № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 року, № 89, ст. 3255);
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, станом на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме: станом на 13.02.2012 року.
Так, ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII, передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
У відповідності до п.п. 5 та 6 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема:
- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
- встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII є розуміння видів військової служби, визначених Законом №2232-ХІІ.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ існують такі види військової служби:
строкова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.
Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
В контексті спірних правовідносин саме ч. 6 ст. 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:
- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;
- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;
- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.
Таким чином, п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.
У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року (справа № 750/5074/17).
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, судом встановлено, що з моменту звільнення позивача зі строкової військової служби минуло 26 років, відтак право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи про те, що вид військової служби позивача не відповідає визначенню строкова військова служба, а відповідає визначенню військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, з огляду на наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби передбачено Законом №2232-ХІІ.
Пунктом 2 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації від 27 березня 2014 року №1169-VII у статті 2 Закону №2232-ХІІ частину четверту після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином, лише у 2014 році Закон №2232-ХІІ був доповнений поняттям військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, відтак, проходити таку службу у період з 07.12.1984 року по 31.11.1985 року, в Демократичній Республіці Афганістан, позивач de facto не міг.
Також, суд першої інстанції зазначив, що після встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (03.02.2016 року), у останнього відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, з огляду на наступне.
Згідно з п. 4 ст. 163 Закону № 2011-ХІІ, який набрав чинності з 01.01.2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У свою чергу, положення п. 4 ст. 163 Закону № 2011-ХІІ застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014 року.
Згодом, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 р. № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017 року) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011 доповнено абзацом другим такого змісту:
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Отже, суд зазначає, що обидві вищезазначені норми передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.
З огляду на вказану правову позицію та враховуючи, що первинна група інвалідності позивачу була встановлена у 2012 році, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, адже ІІ група інвалідності останньому була встановлена понад 2 роки, а саме: 03.02.2016 року.
Зважаючи на те, що позивач звернувся з відповідною заявою у термін, що перевищує два роки з дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відмова у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є правомірною, а підстави для задоволення позову відсутні.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 22.10.2020 р. у справі № 824/1032/18-а, від 12.10.2020 р. у справі № 240/11067/19, від 01.10.2020 р. у справі 240/8345/19 та інших, що свідчить про сталість судової практики в даній категорії справ.
В контексті вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 250, 310, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

М.І. Кобаль