Справа № 420/2477/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/2477/20
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в кількості 42 дні за період з 2018 по 2020 роки;

- зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що, станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу, відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, позов ОСОБА_1 задоволено.

Задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на відповідача покладається обов`язок сплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, незважаючи на те, що надання такої відпустки в особливий період припиняється.

При цьому, суд першої інстанції посилався на висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 16 травня 2019 року по зразковій справі №620/4218/18, де цей Суд дійшов висновку про те, що особа, яка не використала додаткову відпустку набула право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку зі звільненням зі служби.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, представник Військової частини НОМЕР_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що позивачу, при його звільненні, було виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку в кількості 42 дні за період з 2018 по 2020 роки в сумі 23 486,85 грн. На підтвердження цієї обставини апелянт вказує, що ним до суду першої інстанції надавалась розрахунково-платіжна відомість №2/11 на виплату грошового забезпечення особам офіцерського складу, військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом за лютий 2020 року.

Позивач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про те, що надання на стадії апеляційного провадження доказу є недопустимим.

Також позивач просить звернути увагу, що, згідно наданої розрахунково-платіжної відомості, йому не нараховувалась компенсація за додаткову невикористану відпустку, оскільки наявна лише графа «компенсація за невикористану відпустку».

Крім того, за ствердженням позивача, розмір компенсації зазначеної в розрахунково-платіжній відомості складає 1201,78 грн., але за його підрахунками така компенсація має складати приблизно 18 850 грн.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), справа судом апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянута в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 03.08.2018 року.

У період з 17 травня 2016 року по 19 лютого 2020 року позивач проходив службу в Збройних Силах України, зокрема у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 19 лютого 2020 року №37 позивача заступника командира 3 автомобільної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 19 лютого 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Подільського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Одеської області.

У даному наказі, зокрема, зазначено про використання щорічної основної відпустки за 2020 рік тривалістю 40 діб з 10 січня по 19 лютого 2020 року та про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2018-2020 роки (42 календарних дні).

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості №2/11 на виплату грошового забезпечення особам офіцерського складу, військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом за лютий 2020 року позивачу було нараховано компенсацію за невикористану відпустку 23486,85 грн. (а.с.30).

Позивач не звертався до Військової частини НОМЕР_1 з приводу того, що він не погоджується з нарахованою сумою або неотримання зазначених коштів.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Обставини справи, які визнаються сторонами є наявність у позивача права на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки.

Окрім того, правовідносини, які є предметом розгляду даної справи, вирішував у зразковій справі №620/4218/18 Верховний Суд, за результатом розгляду якої прийняв рішення від 16 травня 2019 року, яке набрало законної сили, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року.

Так, Верховний Суд у вказаній зразковій справі, дійшов висновку, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».

Водночас, Верховний Суд відзначив, що висновки у вказаній зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд першої інстанції вважав, що дана справа №420/2477/20 є типовою справою, а тому, врахувавши висновки Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18, задовольнив позовні вимоги.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що дана справа є типовою щодо зразкової справи не врахувавши, що відповідач визнає право ОСОБА_1 на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки та виплату такої компенсації проведено.

Суд не дослідив та не надав оцінку наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19 лютого 2020 року №37, де зазначено про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та про використання щорічної основної відпустки.

Так, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивачу, при виключенні його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, було нараховано компенсацію за невикористану відпустку в сумі 23 486,85 грн. та виплачено дану суму.

Є обґрунтованими доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 щодо надання суду першої інстанції розрахунково-платіжної відомості №2/11 на виплату грошового забезпечення особам офіцерського складу, військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом за лютий 2020 року.

Проте, суд першої інстанції вказаному доказу оцінку не надав.

Позивач стверджує про те, що розмір компенсації зазначеної в розрахунково-платіжній відомості складає 1201,78 грн., але за його підрахунками така компенсація має складати приблизно 18 850 грн.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Дійсно, в розрахунково-платіжній відомості, наданій суду першої інстанції, була наявна помилка, а саме: в графі «Разом» - компенсація за невикористану відпустку вказана сума 1201,78 грн., в іншій графі така компенсація вказана в сумі 23 486,85 грн.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 12 жовтня 2020 року пояснила суду апеляційної інстанції, що вказана помилка сталася у зв`язку з тим, що у них немає спеціальної програми для електронного обчислення даних відомостей і вони обраховуються та заповнюються вручну.

Тому, було помилково зазначено суму в графі «разом» - 1201,78 грн., оскільки виплачена позивачу сума компенсації за невикористану додаткову відпустку складає 23 486,85 грн.

Також позивач просить звернути увагу, що, згідно наданої розрахунково-платіжної відомості, йому не нараховувалась компенсація за невикористану додаткову відпустку, оскільки наявна лише графа «компенсація за невикористану відпустку».

Колегія суддів не може прийняти даний довід з огляду на таке.

Позивач як військовослужбовець при звільненні мав право на компенсацію як щорічної відпустки так і додаткової.

Щорічна відпустка, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19 лютого 2020 року №37, позивачем була використана. Невикористаною залишилась лише додаткова відпустка.

Отже, колегія суддів вважає, що компенсація може бути нарахована тільки за невикористану додаткову відпустку.

Також слід зазначити, що позивачу, при виключенні його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, нарахована сума в загальному розмірі 33 600,17 грн., про що свідчить розрахунково-платіжна відомість.

Суд апеляційної інстанції, перерахувавши усі складові нарахованого грошового забезпечення, встановив, що у вказану суму входить компенсація за невикористану додаткову відпустку саме в сумі 23 486,85 грн.

За таких обставин справи, враховуючи, що Військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачу грошову компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позову.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України це є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволення позову.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 04.11.2020 року.