Справа № 380/798/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/798/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Коморного О.І.,

секретар судового засідання Михалюк М.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Чирик А.І.

представника відповідача 1, 3 Кавалець Л.П.

представник відповідача 2 не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, Державної судової адміністрації України, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій містяться вимоги:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області від 09.12.2019 року №169/К про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з 10.12.2019 року та стягнути з Відповідача-2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що, на думку позивача, він протиправно звільнений відповідачем з посади заступника керівника апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з підстав отримання негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності згідно ч.п.3 ч.1 ст. 87 Закону №889-VIII "Про державну службу". Вказує, що оскаржуваний наказ начальника Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області від 09.12.2019 року №169/К про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області прийнято під час перебування позивача на лікарняному. Також зазначає, що звертався із скаргою до керівника апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області щодо висновку оцінювання результатів, однак відповіді на вказану скаргу не отримав. Також вважає, що при винесенні оскаржуваного наказу протиправно застосовано норми ст. 44 та п.3 ч.1 ст. 87 нової редакції Закону №889-VIII, які не підлягали застосуванню по даній справі, оскільки процес оцінювання результатів діяльності держслужбовця ОСОБА_1 за 2019 рік розпочався за нормами ст. 44 та п.3 ч.1 ст. 87 Закону №889-УШ в редакції, що діяла до 25.09.2019. Вважає, що оцінювання у 2019 році, що розпочалась у грудні 2018 року передбачало, що лише за негативної оцінки, отриманої двічі підряд, особа звільняється за п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII та передбачала у разі отримання першого негативного результату оцінювання обов`язкове проведення повторного оцінювання.

Ухвалою суду від 29.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач 1 надав відзив в якому проти позову заперечує повністю. Зазначає, що позивач, ознайомився з оскаржуваним наказом від 09.12.2019 №169/К «Про звільнення ОСОБА_1 » саме 09.12.2019, однак відмовився ставити відмітку про ознайомлення, про що було складено відповідний акт. Більше того зазначає, що вказаний наказ скеровувався на адресу позивача. Відтак, вказує, що знаючи про звільнення його з посади заступника керівника апарату Дрогобицького районного суду Львівської області 09.12.2019, в день звільнення відкрив лікарняний і умисно не повідомив про це ні керівника апарату Дрогобицького районного суду Львівської області, як свого безпосереднього керівника, ні голову суду, як керівника установи, ні територіальне управління, як орган суб`єкта призначення. Вказує, що до ч. 5 ст. 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. Відтак зазначає, що саме на виконання вимог вказаної вище норми закону, територіальним управлінням видано наказ 14.01.2020 № 3/К «Про внесення змін до наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » від 09.12.2019 № 169/К», яким змінено дату звільнення Позивача з 09.12.2019 на 26.12.2019, тобто на ту, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у листку непрацездатності серії АДУ № 356292 від 09.12.2019, виданому на ім`я ОСОБА_1 . Разом з тим зазначає, що визначення результатів виконання завдань позивача на посаді заступника керівника апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області та отримання ним негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності у 2019 році мали місце саме під час дії норм ст. 44 та п. З ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 і до цих відносин не можуть застосовуватись норми Закону України «Про державну службу», які вже втратили чинність. Вказує, що територіальне управління як орган суб`єкта призначення, діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому зокрема вказав, що твердження відповідача про ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом не відповідає дійсності та вважає суперечливими твердження відповідача щодо скерування ним наказу про звільнення де вказано «для ознайомлення». Також вказує, що не отримував даний наказ поштою.

Відповідач 1 подав суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що 09.12.2019 керівник апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надав Позивачу для ознайомлення копію наказу від 09.12.2019 № 169/К «Про звільнення ОСОБА_1 », однак позивач відмовився ставити відмітку про ознайомлення, про що складено відповідний акт. Одночасно, територіальним управлінням скеровано Позивачу наказ від 09.12.2019 № 169/К «Про звільнення ОСОБА_1 » особисто, на його домашню адресу, листом з описом вкладеного, однак, як вже було зазначено у відзиві на позовну заяву, лист повернувся на адресу територіального управління у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Вказує, що покликання позивача на той факт, що в разі ознайомлення його з наказом від 09.12.2019 № 169/К «Про звільнення ОСОБА_1 » в день звільнення, тобто 09.12.2019, то йому мали б видати трудову книжку в цей же день, однак трудову книжку він отримав лише 26.12.2019, зазначає, що позивача після 15.00 год. не було на робочому місці, а оформлення трудової книжки займає певний час, неотримання позивачем трудової книжки в день звільнення відбулося не з вини роботодавця.

Ухвалою суду від 20.05.2020 витребувано докази.

В судовому засіданні 10.06.2020 суд ухвалив залучити у якості відповідача Державну судову адміністрацію України.

Ухвалою суду від 05.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Вирішено питання про виклик свідків.

Ухвалою суду від 30.09.2020 призначено судове засідання в режимі відеоконференції для допиту свідків.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Представник відповідача 1, 3 в судовому засіданні заперечив проти позову, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 не прибув, повідомлений належним чином.

Суд заслухав пояснення сторін, дослідив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та -

в с т а н о в и в :

09.12.2019 Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області прийняло Наказ № 169/К «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до п.3 ч.1 ст.87 Закону України « Про Державну службу», частини 1 ст 83 КЗпП України, частини 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», ч. 4 ст. 154 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», керуючись Положенням про Територіальне управління державної судової адміністрації України у Львівській області, затвердженим Головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015, з підстав отримання негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності у 2019 році (а.с.17).

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2 ч. 1).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби регулюються Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, якщо інше не передбачено цим законом (ч. 2 ст. 5 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України "Про державну службу".

Згідно із ст. 19 Закону, право на державну службу мають повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та яким присвоєно ступінь вищої освіти не нижче: 1) магістра - для посад категорій "А" і "Б"; 2) бакалавра, молодшого бакалавра - для посад категорії "В".

Вимоги до осіб, які претендують на вступ на державну службу, визначенні статтею 20 Закону. Розділом ІХ Закону визначено підстави припинення державної служби.

Відповідно до ст. 83 Закону, державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Положеннями ст. 84 Закону визначені підстави для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням. Приписами ст. 85 Закону, встановлено підстави припинення державної служби у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби у разі призначення на посаду державної служби на певний строк, за якими державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку. Підстави припинення державної служби за ініціативою державного службовця або за угодою сторін визначені статтею 86 Закону.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 87 Закону, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Згідно ч. 11 ст. 44 ЗУ «Про державну службу», передбачено, що Порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, а також порядок оскарження її результатів визначаються Законом України «Про державну службу», «Типовим порядком проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців», затверджений постановою КМУ № 640 від 23.08.2017, «Методичними рекомендаціями щодо визначення результатів виконання завдань державними службовцями, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» та затвердження висновку», затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби № 208-18 від 29.08.2018.

Згідно ч.2 та ч.5 ст.44 ЗУ «Про державну службу», оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку, а також показників, визначених у контракті про проходження державної служби (у разі укладення). За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99 вказується, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В п. 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

абзаців четвертого і п`ятого підпункту 1, підпункту 39 пункту 6, які набирають чинності з 1 січня 2020 року;

положень цього Закону щодо контракту про проходження державної служби, які набирають чинності з 1 січня 2020 року.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» був опублікований 24 вересня 2019 року в офіційному виданні Верховної ради України газеті «Голос України» і, відповідно, набрав чинності 25 вересня 2019 року.

Отже, норми ст. 44 та п.3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 є чинними з 25 вересня 2019 року і застосовуються до відносин, які мали місце після набрання ними чинності.

Відповідно до наказу територіального управління від 15.10.2019 № 142/К «Про визначення результатів виконання завдань керівників апаратів місцевих судів м. Львова та Львівської області та їх заступників» (а.с.61-62) керівників апаратів місцевих судів м. Львова та Львівської області зобов`язано:

- в термін до 18 жовтня 2019 року визначити результати виконання завдань підпорядкованих державних службовців категорій державної служби «Б» та «В», у тому числі заступників керівників апаратів місцевих судів м. Львова та Львівської області.

- в термін до 21 жовтня 2019 року визначити результати виконання завдань своїх заступників, виставити оцінку з урахуванням критеріїв згідно з додатком 4 до Типового порядку та подати територіальному управлінню копії письмових звітів (за наявності) та заповнені форми щодо результатів виконання завдань (стосовно керівника апарату та його заступника).

17.12.2018 позивачу як заступнику керівника апарату було визначено наступні три завдання з ключовими показниками результативності, ефективності та якості службової діяльності а також строків їх виконання:

1 - ведення особових справ працівників апарату суду;

2 - ведення табеля обліку робочого часу працівників суду;

3 - ведення контролю за своєчасним оновленням інформації на власному офіційному веб-сайті суду (а.с.18)

Так, на виконання вимог ЗУ «Про державну службу», відповідачем проведено оцінювання службової діяльності позивача.

Як встановлено судом, результати виконання завдань позивача на посаді заступника керівника апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області визначено 16.10.2019.

Судом встановлено згідно Висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників апаратів місцевих судів м. Львова та Львівської області та їх заступників у 2019 році (в тому числі щодо позивача), затверджений наказом територіального управління від 04.12.2019 № 166/К, ОСОБА_1 відповідає оцінці - «негативна» (а.с.15).

Відтак, щодо покликання позивача на протиправне застосування норми нової редакції Закону №889-VIII, суд зазначає, що визначення результатів виконання завдань позивача на посаді заступника керівника апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області та отримання ним негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності у 2019 році мали місце саме під час дії норм ст. 44 та п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 і до цих відносин не можуть застосовуватись норми Закону України «Про державну службу», які вже втратили чинність.

Згідно ч. 6 ст. 44 Закону України «Про державну службу» передбачено, що у разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону та з ним розривається контракт про проходження державної служби (у разі укладення).

Судом також встановлено, що позивач після звільнення з державної служби оскаржував результати оцінювання та звернувся зі скаргою 03.01.2020 до Керівника апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області (а.с.25-26), однак результатів розгляду скарги, чи оскарження в судовому порядку результатів оцінювання суду не надано.

Згідно норм п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну службу», державний службовець має право на оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

Відповідно до ч 7 ст. 44 Закону України «Про державну службу» висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Аналогічні норми є у пунктах 38-41 Порядку № 640, якими встановлено, що висновок щодо результатів оцінювання з негативною оцінкою може бути оскаржений державним службовцем.

Оскарження результатів оцінювання службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", здійснюється відповідно до статті 11 Закону України "Про державну службу".

Суд зазначає, що предметом даного позову є наказ начальника Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області від 09.12.2019 року №169/К про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Вимог про визнання протиправним та скасування висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності і який відповідно до вищевказаних норм має бути самостійним предметом оскарження, позивачем не заявлено.

У межах даної справи суд не може надавати правову оцінку результатів оцінювання службової діяльності позивача, а відтак висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності позивача є чинним.

Відповідно до статті 5 Закону №889, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до статті 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у визначених випадках. Зокрема, згідно із п. 11 ч. 1 вказаної норми, встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 40 КЗпП, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Позивач наполягає, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим якщо в день його звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема за змістом оскаржуваного наказу від 09.12.2019 № 169/К, позивача звільнено з посади у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності у 2019 році відповідно до пункту 3 частини першої статі 87 Закону України "Про державну службу".

Разом з тим, згідно листка непрацездатності серії АДУ № 356292 від 09.12.2019, виданого на ім`я ОСОБА_1 , позивач перебував на лікарняному з 09.12.2019 по 25.12.2019 включно (а.с.19).

Суд відхиляє твердження позивача, що з наказом начальника територіального управління про звільнення його з посади заступника керівника апарату Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.12.2019 № 169/К він ознайомився 26.12.2019, оскільки згідно акту №7/424/19 (а.с.50), складеного 09.12.2019 керівником апарату суду Кімаковичем Р.Д., старшим секретарем суду ОСОБА_2 та судовим розпорядником ОСОБА_3 , позивач відмовився поставити відмітку про ознайомлення з наказом про звільнення.

В судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції 23.10.2020, допитаний свідок ОСОБА_4 підтвердив ознайомлення позивача з наказом.

Судом також встановлено з долучених до матеріалів справи доказів, що територіальним управлінням скеровано позивачу наказ від 09.12.2019 № 169/К «Про звільнення ОСОБА_1 » на його домашню адресу листом з описом вкладеного, однак лист повернувся на адресу територіального управління у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання (а.с.51-54).

Таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 знав про звільнення 09.12.2019.

Як вже встановлено судом з матеріалів справи, згідно листка непрацездатності серії АДУ № 356292 від 09.12.2019, виданого на ім`я ОСОБА_1 , позивач перебував на лікарняному з 09.12.2019 по 25.12.2019 включно (а.с.19).

Згідно ч. 5 ст. 87 Закону № 889-VІІІ, наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Судом встановлено, що на виконання вимог вказаної вище норми закону, начальник територіального управління прийняв наказ від 14.01.2020 № 3/К «Про внесення змін до наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » від 09.12.2019 № 169/К», яким внесено зміни до наказу про звільнення позивача, змінивши дату звільнення з « 09 грудня 2019 року» на « 26 грудня 2019 року» (а.с.58).

Разом з тим, суд встановив, що листом від 14.01.2020 № 05-76/20 (а.с.57), позивачу скеровано наказ від 14.01.2020 № 3/К «Про внесення змін до наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » від 09.12.2019 № 169/К» на його домашню адресу, який також повернувся адресу територіального управління у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання (а.с.60).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, належним чином проінформувався про звільнення його з посади заступника керівника апарату Дрогобицького районного суду Львівської області 09.12.2019, а відповідачами вчинено всі необхідні дії для належного виконання своїх обов`язків на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності не відбулося, оскільки відповідачем після одержання відомостей про раптове захворовання позивача 09.12.2020 після ознайомлення із наказом про звільнення внесено з урахуванням табелів обліку робочого часу зміни у наказ про звільнення стосовно дати звільнення, для унеможливлення порушень прав позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч.1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідні положення відповідачем дотримані повністю у повній відповідності до норм діючого законодавства про державну службу.

Доводи позивача про порушення його прав не знайшли свого підтвердження при розгляді справи судом.

Оскільки судом не встановлено протиправності дій відповідачів при прийнятті наказу про звільнення позивача та суд відмовляє у скасуванні наказу про звільнення, похідні вимоги про поновлення на посаді та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню також не підлягають.

Оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, судові витрати згідно з ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250 КАС України, суд, -

ухвалив :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, Державної судової адміністрації України, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складений 02.11.2020.

Суддя Коморний О.І.