Справа № 280/7437/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 листопада 2020 року Справа № 280/7437/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Апеляційного суду Запорізької області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 162)

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання протиправними дій та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Апеляційного суду Запорізької області (далі - позивач) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 (далі - третя особа), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо стягнення з Апеляційного суду Запорізької області виконавчого збору та щодо стягнення мінімального розміру витрат виконавчого провадження у виконавчих провадженнях ВП № 63018075 та ВП № 63030374 з виконання виконавчого листа № 280/700/19, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 07 серпня 2020 року;

скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусовою виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Україні Нідченка Д.Є., винесену 14 вересня 2020 року у виконавчому провадженні №63018075 про стягнення з Апеляційного суду Запорізької області виконавчого збору в розмірі 20000 грн.;

скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусовою виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Україні Нідченка Д.Є., винесену 14 вересня 2020 року у виконавчому провадженні №63018075 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 177,87 грн.;

скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Україні Нідченка Д.С., винесену 15 вересня 2020 року у виконавчому провадженні №63030374 про стягнення з Апеляційного суду Запорізької області виконавчого збору в розмірі 20000 грн.;

скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Україні Нідченка Д.С., винесену 15 вересня 2020 року у виконавчому провадженні №63030374 пре розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 177,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог Апеляційний суд Запорізької області посилається на те, що в провадженні відповідача перебувають виконавчі провадження ВП № 63018075 та ВП № 63030374 з виконання виконавчого листа №280/700/19, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 07 серпня 2020 року, в межах яких прийнято оскаржувані постанови. Разом із тим, виконання зазначеного рішення суду повинно здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» Державною казначейською службою України. При цьому, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Враховуючи наведене вважає оскаржувані постанови протиправними та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 26.10.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/7437/20 та призначено судове засідання на 02.11.2020.

29.10.2020 від позивача надійшло клопотання (вх. №51968) про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 02.11.2020 №52202), в якому зазначив, що у відповідності до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. У задоволенні позову просить відмовити.

02.11.2020 від відповідача надійшла заява (вх. №52274) про розгляд справи у порядку письмового провадження.

05.11.2020 від третьої особи надійшли пояснення (вх. №52979), в яких наголошено, що позивачем умисно не здійснюється виконання рішення суду; нарахована позивачем сума на користь ОСОБА_1 розрахована невірно. З урахуванням викладеного у задоволенні позову просить відмовити.

На підставі ч. 3 ст. 194 КАС України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

14.09.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Дмитром Євгеновичем відкрито виконавче провадження ВП №63018075 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Запорізьким окружним адміністратвиним судом 07.08.2020 у справі №280/700/19, про зобов`язання Апеляційного суду Запорізької області перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за періоди з 01.04.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 в розмірі, визначеному ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

14.09.2020 у межах виконавчого провадження ВП №63018075 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Дмитром Євгеновичем винесено постанови:

про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої постановлено стягнути з Апеляційного суду Запорізької області виконавчий збір у розмірі 20 000,00 грн.;

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до якої визначено розмір таких витрат у сумі 177,87 грн.

Також, 15.09.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Дмитром Євгеновичем відкрито виконавче провадження ВП №63030374 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Запорізьким окружним адміністратвиним судом 07.08.2020 у справі №280/700/19, про зобов`язання Апеляційного суду Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.04.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно, з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

15.09.2020 у межах виконавчого провадження ВП №63030374 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Дмитром Євгеновичем винесено постанови:

про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої постановлено стягнути з Апеляційного суду Запорізької області виконавчий збір у розмірі 20 000,00 грн.;

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до якої визначено розмір таких витрат у сумі 177,87 грн.

Листами від 12.10.2020 №01/90/20 та №01/91/20 Апеляційний суд Запорізької області звернувся до Державної судової адміністрації України із повідомленням про відкриття виконавчих проваджень ВП №№63018075 та ВП №63030374. Крім того, у листах зазначено про проведення нарахувань на користь ОСОБА_1 на виконання рішення суду та про закриття рахунків у зв`язку із завершенням процедури ліквідації.

Листами від 12.10.2020 №01/92/20 та №01/93/20 позивач надав відповідачу пояснення, відповідно до яких рішення суду виконано боржником у межах його повноважень (проведено нарахування сум).

Не погоджуючись із постановами про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також з діями відповідача щодо стягнення вказаних збору та витрат, Апеляційний суд Запорізької області звернувся до суду із даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (тут та надалі - у редакції, чинній на момент винесення спірних постанов), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нормами пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно частин 1, 2 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

За визначенням частин 1, 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Разом із тим, за правилами пункту 3 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Так, гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Як вбачається із відкритих відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Апеляційний суд Запорізької області є органом державної влади, який з 02.10.2018 перебуває у стані припинення.

Так, указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 №452/2017 постановлено ліквідувати, серед іншого, Апеляційний суд Запорізької області.

Відповідно до повідомлення ДКСУ про закриття рахунків від 12.12.2019, рахунки позивача закрито.

Фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. (ч. 1 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII).

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

З урахуванням викладеного, у даному випадку виконання рішення суду має здійснюватися з урахуванням вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Таким чином, враховуючи приписи пункту 3 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», суд доходить висновку, що постанови головного державного виконавця Відділу примусовою виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Україні Нідченка Д.Є. про стягнення виконачого збору, винесені 14.09.2020 у виконавчому провадженні ВП №№63018075 та 15.09.2020 у виконавчому провадженні ВП №63030374 підлягають скасуванню як протиправні.

При цьому, пояснення третьої особи щодо умисного невиконання позивачем судового ріщення не спростовують вищенаведених висновків суду.

Щодо посилань відповідача на практику Верховного Суду (постанови від 18.01.2019 у справі № 826/19730/16; від 13.02.2019 у справі № 295/13991/16-а) суд зауважує, що в даних постановах боржниками у виконавчих провадженнях не виступали органи державної влади, а отже обставини таких справ є відмінними від обставин справи № 280/7437/20.

Щодо посилань на постанови Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 712/5014/17; від 13.03.2019 у справі № 812/1413/17; від 08.05.2019 у справі № 750/4867/17; від 16.05.2019 у справі № 750/3140/17 слід зазначити, що хоча боржниками у виконавчих провадженнях у даних постановах виступали органи державної влади, підстави оскарження постанов державного виконавця є іншими (виконання рішення суду в добровільному порядку), отже до спірних правовідносин дана практика Верховного Суду застосуванню не підлягає.

Водночас, стосовно позовних вимог в частині скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, винесених 14.09.2020 у виконавчому провадженні ВП №№63018075 та 15.09.2020 у виконавчому провадженні ВП №63030374, слід зазначити про таке.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

За правилами пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Звідси, оскільки виконавчі провадження ВП №№63018075 та ВП №63030374 не є виконавчими провадженнями щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини, державним виконавцем правомірно, з урахуванням вимог ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень прийнято оскаржувані постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а отже в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо стягнення з Апеляційного суду Запорізької області виконавчого збору та щодо стягнення мінімального розміру витрат виконавчого провадження у виконавчих провадженнях ВП № 63018075 та ВП № 63030374 з виконання виконавчого листа № 280/700/19, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 07 серпня 2020 року, слід зазначити про таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, ну думку суду, належним способом захисту прав позивача, який забезпечить їх ефективне поновлення, є скасування постанов головного державного виконавця Відділу примусовою виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Україні Нідченка Д.Є., винесених 14.09.2020 у виконавчому провадженні ВП №№63018075 та 15.09.2020 у виконавчому провадженні ВП №63030374. При цьому, за умови скасування таких постанов, для належного поновлення прав позивача визнання протиправними дій відповідача не потребується. Звідси, в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 26.10.2020 позивача звільнено від сплати судового збору, у зв`язку із чим розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Апеляційного суду Запорізької області - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусовою виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Україні Нідченка Д.Є., винесену 14 вересня 2020 року у виконавчому провадженні №63018075 про стягнення виконавчого збору.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусовою виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Україні Нідченка Д.Є., винесену 15 вересня 2020 року у виконавчому провадженні №63030374 про стягнення виконавчого збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 05.11.2020.

Суддя Ю.П. Бойченко