Справа № 640/11853/19
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.В.,

Чаку Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м.Києві про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м.Києві про зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

16 вересня на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від ГУ НП у м.Києві, в якому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року - без змін.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2017 р. по справі № 826/3472/16 визнано протиправним наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві №77 о/с від 29.01.2016 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції через службову невідповідність за пп. 5 (через службову невідповідність) п. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»; поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора батальйону супроводження Головного управління Національної поліції у місті Києві; зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві відшкодувати середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.01.2016 р. по день поновлення на роботі у розмірі 82 420,00 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 р., постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2017 року змінено в частині стягнення середнього заробітку, а саме постановлено стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 січня 2016 року по 17 липня 2017 року у розмірі 82855 (вісімдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень, без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів», в іншій частині Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2017 року залишено без змін.

Позивачем зазначено, що наказом ГУ НП у м. Києві від 09.10.2017 року № 1137 о/с його поновлено на службі в поліції на посаді інспектора батальйону супроводження Головного управління Національної поліції у місті Києві (тимчасовий штат).

Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП у м. Києві ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення з 09.10.2017 р. по 31.07.2018 р.

Разом з тим, під час розгляду справи за позовом позивача в Окружному адміністративному суді, 10.11.2016 р. позивачем укладено контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового строком на три роки.

Посилаючись на норми статті 119 Кодексу законів про працю України, 07.12.2018 року позивач звернувся до керівництва НПУ із вимогою про виплату середнього заробітку.

Листом від 29.12.2018 року № М-47/125/42/03-2018 відповідачем зазначено про розгляд листа позивача та прийняття його до відома.

У зв`язку з непоновленням виплат, 11.03.2019 року представником позивача подано адвокатський запит до відповідача щодо здійснення відповідних виплат, однак листом відповідача від 15.03.2019 року № 8аз/125/30/01-2019 позивача повідомлено, що наказом ГУ НП у м. Києві від 25.07.2018 року № 997 о/с «Про призначення та проведення службового розслідування» виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 припинено.

Позивач, не погоджуючись із даною відмовою, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі по тексту - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частин другої, третьої, четвертої, п`ятої статті 2 зазначеного Закону проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини 6 даної норми Закону встановлені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені нормами статті 19 Закону № 2232.

Так, відповідно до ст. 19 даного Закону військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби.

У разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший укладений з ним контракт припиняється, а з таким військовослужбовцем укладається новий контракт для проходження відповідного виду військової служби на строк, визначений частиною другою статті 23 цього Закону.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 20 Закону № 2232 для громадян, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, встановлено порядок прийняття останніх на військову службу.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження військової служби громадянами України у Збройних Силах України (далі по тексту - Положення № 1153/2008).

Згідно з пунктом 2 зазначеного положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

Згідно норм пункту 5 Положення № 1153/2008 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Відповідно до норм пунтку 13 зазначеного Положення на військову службу за контрактом приймаються: громадяни відповідно до статей 19 і 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; військовослужбовці інших військових формувань із зарахуванням їх до списків особового складу Збройних Сил України.

Стосовно кандидатів на зайняття військових посад проводиться спеціальна перевірка у порядку, встановленому законом.

Порядок добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом установлюється Міністерством оборони України.

3 громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються (пункт 15):

контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби;

контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - контракт про навчання) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (навчання).

Посилання позивача на порушення положень статті 119 Кодексу законів про працю України щодо неврахування гарантії із збереження середнього заробітку на підприємстві у зв`язку із призовом на військову службу, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Так, нормами статті 119 Кодексу законів про працю України встановлені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.

Відповідно до частини 3 зазначеної норми встановлено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З аналізу положень зазначеної статті Кодексу законів про працю України вбачається, що гарантії, передбачені цією нормою, зберігаються за працівниками лише у випадках, коли призов на військову службу відбувся під час мобілізації, на особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII.

Згідно положень статті 1 зазначеного закону, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII затверджено Указ Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», згідно якого мобілізацію оголошено на 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (після його затвердження Верховною Радою України). Наведеним Указом протягом 2015 року оголошено часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, яка закінчилась у серпні 2015 року.

Натомість, позивачем було укладено контракт про проходження військової служби 10.11.2016 року добровільно. У зв`язку із зазначеним, відсутні підстави стверджувати, що на момент призову позивача на військову службу (укладення контракту) відбувалася мобілізація на підставі Указу Президента України затвердженого Законом.

Отже, даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.