Справа № 140/2586/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2586/20 пров. № А/857/10252/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Ксензюк А.Я.,

час ухвалення рішення 07.04.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання відповідача здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.09.2019 року, зарахувавши до вислуги років період роботи, відповідно до записів трудової книжки № 6-7, у 1987-2006 роках музкерівником в дитячому садочку колективного підприємства «Ковельбуд» (далі КП «Ковельбуд»).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, оформлену листом від 11.12.2019 року № 27475/02-39. Зобов`язано відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.09.2019 року, зарахувавши до вислуги років позивача стаж роботи на посаді музичного керівника дитячого садка КП «Ковельбуд» з 13.01.1987 року по 10.09.2006 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що до стажу, що відноситься до посад, які дають право на пенсію за вислугу років позивачу не зараховано період роботи на посаді музичного керівника дитячого садка КП «Ковельбуд» (БУ «Ковельпромбуд») з 13.01.1987 року по 10.09.2006 року, оскільки в трудовій книжці наявні дописування. Крім того, згідно наданих позивачем первинних документів встановлено, що вона працювала музичним керівником БУ «Ковельпромбуд», проте, документів, які б вказували, що в БУ «Ковельпромбуд» садочок являвся структурним підрозділом не надано. Відтак, стаж роботи, що дає позивачу право на пенсію за вислугу років становить 11 років 18 днів, що є недостатнім.

Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.09.2019 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідач листом від 11.12.2019 року № 27475/02-39 відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу. Зокрема, не враховано період роботи музичного керівника дитячого садка КП «Ковельбуд» (раніше - БУ «Ковельпромбуд») з 13.01.1987 року по 10.09.2006 року, оскільки в трудовій книжці наявні дописування, а відповідно до наданих архівних довідок позивач працювала музичним керівником БУ «Ковельпромбуд».

Колегія суддів зазначає, що предметом спору є наявність у позивача необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років. Інші підстави щодо неможливості призначення пенсії сторонами не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст. 308 КАС України суд досліджує питання можливості зарахування періоду роботи позивача з 13.01.1987 року по 10.09.2006 року до стажу позивача.

Відповідно до п. 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст. 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

П. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У трудовій книжці позивача міститься запис щодо її трудової діяльності на посаді музичного керівника дитячого садка БУ «Ковельпромбуд», правонаступником якого є КП «Ковельбуд», з 13.01.1987 року по 10.09.2006 року.

Проте, позивачу відмовлено у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу у зв`язку з тим, що в трудовій книжці наявні виправлення та дописування.

Згідно зі ст. 62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада, характер роботи; розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії стало те, що записи щодо спірного періоду роботи позивача містять виправлення та дописування.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року по справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

В матеріалах справи, крім копії трудової книжки, є архівні довідки виконавчого комітету Ковельської міської ради від 12.09.2019 року, згідно яких встановлено, що Будівельне управління «Ковельпромбуд» неодноразово змінювало форму власності та найменування, а також те, що позивач справді працювала музкерівником в БУ «Ковельпромбуд» та отримувала там заробітну плату. Крім того, вказано, що статуту чи документу про виділення садочка БУ «Ковельпромбуду» як окремої структури в архів не надходили (а.с. 15-19).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача на посаді музичного керівника дитячого садка КП «Ковельбуд» з 13.01.1987 року по 10.09.2006 року підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки такий підтверджений належними доказами, а заперечення відповідача про наявність виправлень в трудовій книжці до уваги судом не беруться, так як обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховуючи ступінь вини позивача (її відсутність) неможливості надати повний об`єм необхідних для реалізації його прав документів та повноти записів у наявних підтверджуючих стаж документах з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії 03.09.2019 року, а тому суд першої інстанції вірно зобов`язав пенсійний орган призначити їй пенсію саме з цієї дати.

Відтак, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 з 03.09.2019 року, зарахувавши до вислуги років стаж роботи на посаді музичного керівника дитячого садка КП «Ковельбуд» з 13.01.1987 року по 10.09.2006 року.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року у справі № 140/2586/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 04 листопада 2020 року