Справа № 600/1465/20-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 р. м. Чернівці Справа № 600/1465/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецький області щодо відмови в призначенні пенсії за віком як держслужбовцю згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та скасувати рішення від 16 червня 2020 року №2400-0205-8/16784 щодо відмови у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецький області зарахувати період роботи з 01 жовтня 1980 року по 24 серпня 1983 року - на посаді інструктора відділу комсомольських організацій в Заставнівському РК ЛКСМ України (2 роки 10 місяців 24 дня) та з 12 листопада 2010 року по 05 квітня 2015 року - на посаді голови в Васловівській сільській раді (4 роки 4 місці 23 дня) до стажу державної служби;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецький області прийняти рішення про призначення та виплату пенсії державного службовця з 09 червня 2020 року в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати ОСОБА_1 , до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не визнається як робота на посаді державного службовця: періоди роботи позивача з 01 жовтня 1980 року по 24 серпня 1983 року на посаді інструктора відділу комсомольських організацій в Заставнівському РК ЛКСМ України (2 роки 10 місяців 24 дні), з 12 листопада 2010 року по 05 квітня 2015 року на посаді голови у Васловівській сільській ради (4 роки 4 місяці 23 дні). У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з тих підстав, що стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, станом на 01 травня 2016 року недостатній для призначення пенсії державного службовця відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу». Вказані дії позивач вважає протиправними, оскільки на момент набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII (01 травня 2016 року) він займав посаду державного службовця та має більше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII. Крім цього, на переконання позивача, після 01 травня 2016 року (з дати набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII) за ним зберігається право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII з огляду на наявність у нього страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком більш ніж у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року, у тому числі стаж державної служби, а саме 11 років 3 місяці 17 днів стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення визначеного законом віку. Поряд з цим, обґрунтовуючи наявність підстав для зарахування періоду роботи з 01 жовтня 1980 року по 24 серпня 1983 року на посаді інструктора відділу комсомольських організацій в Заставнівському РК ЛКСМ України, позивач зазначив, що на вказану посаду він обирався колегіальним органом: зборами, бюро.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача; встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував та просив суд у позові відмовити в повному обсязі. У наданому суду відзиві на позовну заяву вказував про відсутність правових підстав для переведення позивача на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» №889-VIII. Так, посилаючись на положення Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622, відповідач зазначив про відсутність необхідного страхового стажу 35 років для призначення (переведення) на пенсію державного службовця. Крім цього, станом на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII (01 травня 2016 року) у позивача відсутній стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, необхідний для визначення права на призначення пенсії за віком за нормами вказаного вище Закону (10 років). Відповідач також зауважив, що дія Закону України «Про державну службу» №889-VIII не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування, що визначено частиною третьою статті 3 цього Закону. Посилався при цьому на положення статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у відповідності до якої пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, період роботи на посаді голови з 12 листопада 2010 року по 05 квітня 2015 року у Васловівській сільській раді становить 4 роки 4 місяці 23 дні та не може зараховуватись до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, оскільки є роботою на посаді, віднесеній до відповідних категорій посад органів місцевого самоврядування. Неможливо також зарахування періоду роботи на посаді інструктора відділу комсомольських організацій з 01 жовтня 1980 року по 24 серпня 1993 року в Заставнівському РК ЛКСМ України (2 роки 10 місяців 24 дні) до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, оскільки посада інструктора комсомольських органів ні статтею 25 Закону України «Про державну службу» №889-VIII, ні актами Кабінету Міністрів України не віднесена до відповідних категорій посад державних службовців.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі її обставини, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач у певні періоди часу працював на таких посадах:

- з 01 жовтня 1980 року по 18 серпня 1983 року інструктор Заставнівського райкому ЛКСМ України;

- з 07 червня 1999 року по 17 жовтня 2000 року головний спеціаліст організаційного відділу виконавчого апарату Чернівецької обласної ради;

- з 12 листопада 2010 року по 05 квітня 2015 року сільський голова Васловівської сільської ради;

- з 06 квітня 2015 року по 15 липня 2019 року голова Заставнівської РДА.

Починаючи з 31 травня 2018 року органом пенсійного фонду призначено ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII.

Листом від 16 червня 2020 року №2400-0205-8/16784 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовило в задоволенні вказаної заяви, оскільки право на призначення пенсії державного службовця за Законом України «Про державну службу» №889-VIII поширюється виключно на осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Водночас, посилаючись на положення частини третьої статті 3 Закону України «Про державну службу» №889-VIII відповідач у листі зазначив, що норми названого Закону не поширюються на посадових осіб місцевого самоврядування, а відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначено, що до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, позивачу зараховано періоди роботи на посаді головного спеціаліста організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради з 07 червня 1999 року по 17 жовтня 2000 року в Чернівецькій обласній раді (1 рік 4 місяці 11 днів) та голови Заставнівської РДА з 06 квітня 2015 року по 21 листопада 2017 року (2 роки 7 місяців 19 днів), в загальному 4 роки рівно, що є недостатнім для призначення пенсії державного службовця відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII. Інших періодів, які можливо зарахувати до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, згідно із записами трудової книжки немає.

Отже, враховуючи те, що станом на 01 травня 2016 року ОСОБА_1 обіймав посаду державної служби, проте у нього відсутні 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, а тому відсутнє право переведення на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу».

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Положеннями частини першої статті 37 Закону №3723-XII було передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що особа має право на отримання пенсії державного службовця у випадку наявності у неї страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, а також якщо особа на час досягнення зазначеного віку працювала на посаді державної служби.

Цією ж нормою передбачається право на призначення пенсії державного службовця осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

В подальшому, у зв`язку з набранням чинності з 01 травня 2016 року Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII) правове регулювання відносин, пов`язаних із пенсійним забезпеченням державних службовців, зазнало змін.

На підставі Закону №889-VIII положення Закону №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII (пункт 2 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII).

Так, у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII зазначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Одночасно у статті 90 Закону №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім цього, пунктом 1 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 (далі Порядок №622) передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2 Порядку №622 визначено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII Про державну службу на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII Про державну службу (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII Про державну службу: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку №622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 р.; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 р. по 31 грудня 1955 р.; жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, обов`язковими умовами для призначення особам пенсії державного службовця за віком, зокрема, є наявність необхідного страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і якщо особи займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Крім цього, варто зазначити, що частиною першою та другою 25 Закону України «Про державну служби» №3723-XII (далі Закон №3723-XII) визначались основні критерії класифікації посад державних службовців: організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Частиною другою статті 25 Закону №3723-XII установлювались такі категорії посад державних службовців:

- перша категорія - посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їх перших заступників, голів та членів державних колегіальних органів, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, інші прирівняні до них посади;

- друга категорія - посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади;

- третя категорія - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади;

- четверта категорія - посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

- п`ята категорія - посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

- шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

- сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.

Між тим, частиною другою статті 6 Закону №889-VIII встановлюються такі категорії посад державної служби:

1) категорія "А" (вищий корпус державної служби) - посади: Керівника Апарату Верховної Ради України та його заступників; керівника апарату (секретаріату) постійно діючого допоміжного органу, утвореного Президентом України; Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств; керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Кабінету Міністрів України, та їх заступників; керівників апаратів Конституційного Суду України, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів та їх заступників, керівників секретаріатів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та їх заступників, Голови Державної судової адміністрації України та його заступників; керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, та їх заступників;

2) категорія "Б" - посади: керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів;

3) категорія "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

Таким чином, Законом №889-VIII звужено коло осіб, які на даний час мають право на пенсію державного службовця, та обмежено їх виключно тими особами, які працювали на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Такі посади визначалися статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.

Водночас положеннями Закону №889-VIII передбачено право на призначення пенсії державного службовця виключно на осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. При цьому, підтвердженням того, що посада відноситься до категорій посад державних службовців, є присвоєння (отримання) в період роботи рангу державного службовця, який відповідно до частини п`ятої статті 39 названого вище Закону присвоюється одночасно з призначенням на посаду державної служби.

Згідно з пунктами 9-1, 11 частини третьої Закону №889-VIII його дія не поширюється на: голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників; депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування.

З обставин справи вбачається, що позивачу призначено пенсію за віком у відповідності до Закону №1058-IV.

Відповідно до протоколу призначення пенсії страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 8 місяців 25 днів.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про переведення із зазначеної вище пенсії на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, оскільки він займав посаду державного службовця та має більше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України (пункт 10).

Станом на день призначення позивачу пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV він займав посаду голови Заставнівської районної державної адміністрації.

Між тим, відповідно до вимог пункту 9-1 частини третьої статті 3 Закону №889-VIII дія цього Закону не поширюється на голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників.

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зараховано до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, період роботи позивача на вказаній посаді з 06 квітня 2015 року по 01 травня 2016 року (по день набрання чинності Законом №889-VIII) обсяг якого становить 1 рік 0 місяців 26 днів.

До стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, відповідачем також зараховано стаж період перебування позивача на посаді головного спеціаліста організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради з 07 червня 1999 року по 17 жовтня 2000 року (1 рік 4 місяці 11 днів).

Так, зі змісту розпорядження Голови Чернівецької обласної ради від 07 червня 1999 року вбачається, що при призначенні ОСОБА_1 на названу вище посаду йому присвоєно ранг державного службовця відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців» від 18 квітня 1994 року №239.

Отже, стаж роботи, який дає позивачу право на пенсію державного службовця на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, складає 2 роки 5 місяців 7 днів, який, враховуючи вимоги положень пунктів 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII, не є достатнім для призначення пенсії державного службовця.

Крім цього, беручи до уваги зміст наведених вище положень законодавства та встановлені судом обставини, у позивача відсутній необхідний страховий стаж 35 років, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058-IV для призначення (переведення) на пенсію державного службовця.

Таким чином, оскільки станом на 01 травня 2016 року у позивача відсутній стаж (10 років) на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, необхідний для визначення права на призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про державну службу», а також відсутній необхідний страховий стаж для призначення такої пенсії (для чоловіків - 35 років), суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимоги позивача про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови в призначенні пенсії за віком як державному службовцю згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецький області зарахувати період роботи з 01 жовтня 1980 року по 24 серпня 1983 року - на посаді інструктора відділу комсомольських організацій в Заставнівському РК ЛКСМ України (2 роки 10 місяців 24 дня) та з 12 листопада 2010 року по 05 квітня 2015 року - на посаді голови в Васловівській сільській раді (4 роки 4 місці 23 дня) до стажу державної служби варто зазначити наступне.

Так, позивач у позовній заяві посилався на Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283), відповідно до абзацу 10 пункту 3 якого до стажу державної служби включається також час роботи в організаціях, передбачених абзацом 4 пункту 3 Положення про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років працівникам органів виконавчої влади та інших державних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 року №1049 (далі Положення №1049).

Поряд з цим, пунктом 1 Положення №1049 визначено, що останнім визначаються порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років членам Кабінету Міністрів України, працівникам Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади та інших державних органів, Служби безпеки, Антимонопольного комітету, Управління державної охорони, Фонду державного майна та їх територіальних органів.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 Положення №1049 до стажу роботи, який надає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується: стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 КЗпП України.

Однак суд зважає на те, що Порядок №283 втратив чинність з 01 травня 2016 року (день набрання чинності Законом №889-VIII), а Положенням №1049 визначено порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років визначеним у даному нормативно-правовому акті суб`єктам.

Таким чином, норми, на які посилається позивач в обґрунтування наявності підстав для зарахування йому періоду роботи з 01 жовтня 1980 року по 24 серпня 1983 року на посаді інструктора відділу комсомольських організацій в Заставнівському РК ЛКСМ України, не можуть застосовуватись, оскільки, по-перше, Порядок №283 втратив чинність, а по-друге, Положенням №1049 не регулюється порядок зарахування до стажу державної служби періодів роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII для призначення особі пенсії державного службовця.

Доводи позивача про те, що на зазначену посаду він обирався колегіальним органом (зборами, бюро), є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними доказами.

Крім цього, відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби період роботи з 01 жовтня 1980 року по 24 серпня 1983 року на посаді інструктора відділу комсомольських організацій в Заставнівському РК ЛКСМ України і тому, що така посада законодавством не віднесена до категорій посад державних службовців.

Щодо вимоги позивача про зарахування періоду роботи з 12 листопада 2010 року по 05 квітня 2015 року на посаді голови Васловівської сільської ради суд зазначає, що згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, чинного на час виникнення спірних відносин, його дія не поширюється на посадових осіб органів місцевого самоврядування, до яких відноситься позивач.

Відповідно до положень статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім цього, до набуття чинності Законом №2493-III (04 липня 2001 року) посади працівників органів місцевого самоврядування були віднесені до відповідних категорій посад державної служби згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 1994 року №239 «Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців».

Після 04 липня 2001 року у відповідності до статті 14 Закону №2493-III посади в органах місцевого самоврядування віднесені до відповідних категорій посад органів місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 12 листопада 2010 року по 05 квітня 2015 року позивач обіймав посаду сільського голови Васловівської сільської ради, яка в силу вимог статті 14 Закону №2493-III є посадою, віднесеною до відповідних категорій в органах місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, період перебування позивача на посаді сільського голови, не може зараховуватись до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Також суд відхиляє твердження позивача про те, що періоди перебування його на посадах інструктора відділу комсомольських організацій в Заставнівському РК ЛКСМ України та сільського голови Васловівської сільської ради необхідно зараховувати до стажу державної служби з огляду на записи у трудовій книжці, оскільки відповідно до положень частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України та пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17 серпня 1993 року за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Тобто, остання не створює обов`язку зарахувати зазначені вище періоди до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що в подальшому надавало би позивачу право на призначення йому пенсії державного службовця. Наявні у трудовій книжці записи свідчать лише про факти перебування позивача у період його трудової діяльності на певних посадах.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо незарахування позивачу періодів роботи на посаді інструктора відділу комсомольських організацій в Заставнівському РК ЛКСМ України (з 01 жовтня 1980 року по 24 серпня 1983 року) та на посаді голови Васловівської сільської ради (з 12 листопада 2010 року по 05 квітня 2015 року) до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, та призначенням пенсії із урахуванням положень Закону України «Про державну службу».

Обґрунтовуючи позовні вимоги та вказуючи про необхідність застосування в спірних відносинах норм Закону №3723-XII, позивач посилається на пункт 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, яким передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Проте такі доводи, враховуючи вищевикладене, є безпідставними. До того ж, наведена норма стосується обчислення стажу державної служби, а не призначення пенсії відповідно до Закону №3723-XII, який на час виникнення спірних відносин втратив чинність, крім статті 37, яка, з огляду на наведені вище висновки, не підлягає застосуванню в спірній ситуації.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецький області прийняти рішення про призначення та виплату пенсії державного службовця з 09 червня 2020 року в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати ОСОБА_1 , до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то така також задоволенню не підлягає, оскільки, по суті, є похідною від попередніх позовних вимог, які суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

На переконання суду, при вчиненні оскаржуваних дій відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами та/або рішеннями, зазначеними у частині першій статті 266-1 цього Кодексу, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів незаконність оскаржуваних дій. Натомість доводи відповідача свідчать про безпідставність позову.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2020 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (вулиця Кобилянської Ольги, будинок 1/Площа Центральна, будинок 3, місто Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк