Справа № 534/1790/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 р.Справа № 534/1790/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Куц Т.О., вул. Гірників, 17, м. Комсомольськ, Полтавська, 39800, повний текст складено 27.04.2020 по справі № 534/1790/19

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської митниці ДФС України

про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0059/80600/19,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавської митниці ДФС України (замінено на правонаступника -Дніпровську митницю Держмитслужби) (далі - Дніпровська митниця Держмитслужби, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Полтавської ДФС України у справі про порушення митних правил від 30.10.2019 № 0159/80600/19.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.04.2020 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову про порушення митних правил від 30.10.2019 №0059/80600/19 заступника начальника Полтавської митниці ДФС Кримського А.О. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України ( далі - МК України) у вигляді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 75686,22 грн. та закрито провадження по справі.

Не погодившись з судовим рішенням Дніпровська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що у графі 1, поданої позивачем митної декларації №UA806060/2019/202015 заявлено відомості - ІМ 40 ДЕ, тобто дану декларацію подано за кодом митного режиму 40-імпорт ( випуск для вільного обігу та особливістю декларування типу декларації з літерним кодом типу декларації ДЕ -додаткова декларація до попередньо митної інформації), що свідчить про його намір остаточно оформити даний товар у митному режимі «Імпорт». Також судом першої інстанції не прийнято до уваги, що митній декларації №UA806060/2019/202015, поданій позивачем до митного оформлення 03.09.2019, був присвоєний порядковий номер та розпочате митне оформлення, яке завершене не було, оскільки митним органом прийнято рішення про відмову в митному оформленні вказаного товару ( картка відмови №UA 806060/2019/00064), однак відповідно до ч.8 ст.264 МК України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації. Зауважив, що на адресу митного органу не надходила інформація про подання ним скарги до органу вищого рівня або до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів доходів і зборів їх посадових осіб під час оформлення 12.09.2019 картки відмови №UA 806060/2019/00064 та митної декларації від 03.09.2019 №UA № 806060/2019/202019 відповідно до вимог ст.ст.24-30 МК України. Наявність факту подання ОСОБА_1 митної декларації №UA № 806060/2019/202019 та оформлення товару з сплатою необхідних платежів не звільняє його від адміністративної відповідальності за дії, які були ним вчинені ним під час подання митної декларації №UA806060/2019/202015. Висновок суду першої інстанції про наявність обов`язкового прямого умислу як ознаки суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, є помилковим, оскільки аналіз диспозиції вказаної статті свідчить по те, що дій, які складають об`єктивну сторону даного правопорушення, можуть бути вчинені як умисно ( в тому числі і з непрямим умислом) так і у зв`язку з необережністю (недбалістю), що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.10.2018 по справі № 760/20661/15-а. Зауважив, що твердження позивача про те, що відсутність витрат, необхідних для зазначення в митній декларації, спричинено системним збоєм програмного комплексу під час виведення декларації на митницю, є необґрунтованим, оскільки жодних доказів, які підтверджують цей факт, ним не надано.

21.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

29.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання задоволено та поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження.

29.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору.

27.10.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження по справі № 534/1790/19 після усунення недоліків.

27.10.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч.1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Від позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються документів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.

03.09.2019 інженер бюро ЗЕД ТОВ «Єристівський ГЗК» Сивоконь О.О. до відділу митного оформлення № 2 митного поста «Кременчук» Полтавської митниці ДФС подав до митного оформлення митну декларацію № UA 806060/2019/202015, згідно якої у митному режимі імпорт був зазначений товар, вартість якого становить 33998 доларів США, до вартості якого включено страхування в розмірі 254 доларів США та фрахт в розмірі 3282 доларів США. При розрахунку митної вартості товарів відповідно до обраного методу (за ціною договору) не враховані її складові ( страхування та фрахт), які включалися до ціни згідно рахунку GT-8043 від 29.07.2019 на умовах поставки «CIP UA Горішні Плавні».

12.09.2019 заступником начальника митного поста - начальником відділу митного оформлення №2 митного поста «Кременчук» Полтавської митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил №0159/80600/19 відповідно до якого відомості в митній декларації від 03.09.2019 №UA806060/2019/202015 - загальна сума митних платежів нарахована до сплати за вказаною митною декларацією дорівнює - 213668,35, а повинна була нарахована за митною декларацією - 238897,09 грн, що свідчить про вчинення інженером бюро ЗЕД ТОВ «Єристівський ГЗК» Сивоконем О.О. дій щодо неправомірного заявлення в графах 12 та 45 по товарам №1,2,3 митної декларації №UA806060/2019/202015 неправдивих відомостей щодо митної вартості даних, які були підставою для зменшення розміру сплати митних платежів (графа 47 митної декларації) на загальну суму 25228,74 грн., з них: ввізне мито - 6135,34., податок на додану вартість 19093,4 грн., що має ознаки правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

30.10.2019 заступником начальника Полтавської митниці ДФС - начальником відділу протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії розглянуто матеріали адміністративної справи про порушення митних правил №0159/80600/19 та винесено постанову про порушення митних правил, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 75686,22 грн.

Вважаючи таку постанову протиправною позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією статті 485 МК України, що свідчить про відсутність в його діях ознак суб`єктивної сторони, а відтак і складу правопорушення, визначеного приписами вказаної статті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначені МК України.

За змістом ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписи ч. 1,2 ст. 52 МК України визначають, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно зі ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до п.1 ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За приписами ч.1 ст.293 МК України особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов`язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом.

Частиною 1 ст.295 МК України встановлено, що митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на митні органи.

Положеннями ч.1ст. 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За статтею 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно зУКТЗЕДта його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

За наслідком системного аналізу вказаної статті колегія суддів зазначає, що склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно зУКТЗЕДта його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

При цьому, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого ст. 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.12.2018 у справі № 759/360/17, у постанові від 14.09.2020 у справі №334/1738/16-а, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Положеннями ст. 494 МК України визначено, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 527 МК України у справі про порушення митних правил митний орган <…> виносить постанову про накладення адміністративного стягнення.

Судовим розглядом встановлено, що начальником Полтавської митниці ДФС - начальником відділу протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії відносно позивача винесено постанову від 30.10.2019 №0159/80600/19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на момент подання митної декларації від 03.09.2019 № UA 806060/2019/202015, що складає 75686 грн.22 коп..

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 при поданні митної декларації від 03.09.2019 № UA 806060/2019/202015 в графах 12 та 45 по товарам №1, №2, №3 неправомірно заявив відомості щодо їх митної вартості (вартість страхування товару та фрахту), чим зменшив розмір сплати митних платежів ( графа 47 митної декларації) на загальну суму 25228,74 грн, з яких: ввізне мито-6135,34 грн., податок на додану вартість - 19093,4 грн.

Відповідно до змісту пояснень позивача від 12.09.2019, копія яких міститься в матеріалах справи, відсутність даних витрат спричинена системним збоєм програмного комплексу під час виведення декларації на митницю. Також ОСОБА_1 зазначено, що в процесі митного оформлення даного товару у нього не було мети зменшення розміру сплати митних платежів, оскільки митному органу разом з декларацією надано всі необхідні (правдиві) документи для визначення коду товару та його митної вартості, тому ним, як декларантом, не вчинялося протиправних дій і свідомого порушення митних правил та ухилення від сплати митних податків.

Враховуючи, що позивачем при поданні митної декларації від 03.09.2019 № UA 806060/2019/202015 надано всі необхідні (правдиві) документи для визначення коду товару та його митної вартості та беручи до уваги положення ст. 485 МК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією ст. 485 МК України, що свідчить про відсутність в його діях ознак суб`єктивної сторони, а відтак і складу правопорушення, визначеного приписами вказаної статті.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 до відділу митного оформлення № 2 митного поста «Кременчук» Полтавської митниці ДФС подано до митного оформлення митну декларацію від 03.09.2019 №UA806060/2019/202019, яку оформлено відповідно до умов, які зазначені у картці відмови в прийнятті митної декларації від 03.09.2019 № UA 806060/2019/00064.

Твердження відповідача про те, що дії, які складають об`єктивну сторону даного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, можуть бути вчинені як умисно ( в тому числі і з непрямим умислом) так і у зв`язку з необережністю (недбалістю) колегія суддів визнає помилковими, оскільки відповідно до диспозиції вказаної статті такі дії мають бути спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру або на ухилення від їх сплати, тобто повинні бути вчинені умисно.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду від 23.10.2018 по справі № 760/20661/15-а колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому застосовує до спірних правовідносин правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 13.12.2018 у справі № 759/360/17, у постанові від 14.09.2020 у справі №334/1738/16-а.

Доводи митного органу про те, що на адресу митного органу не надходила інформація про подання позивачем скарги рішень, дій чи бездіяльності органів доходів і зборів їх посадових осіб під час оформлення картки відмови №UA 806060/2019/00064 та митної декларації від 03.09.2019 №UA № 806060/2019/202019 не змінює правильність висновку суду першої інстанції про те, що при поданні митної декларації від 03.09.2019 №UA806060/2019/202019 позивачем не вчинено правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, у зв`язку із відсутністю умислу як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони його складу.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року по справі № 534/1790/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді С.С. Рєзнікова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 04.11.2020