Справа № 560/4599/20
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4599/20
УХВАЛА

іменем України

03 листопада 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення 63 сесії 7 скликання від 02.07.2020 №63-25 Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов`язати Віто-Поштову сільську раду Києво-Святошинського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок: сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею: 0,12 га, яка є сформована, має кадастровий номер: :02:001:5022 (загальна площа - 0,13 га) з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва, яка розташована на території населеного пункту села Юрівка Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов`язати Віто-Поштову сільську раду Києво-Святошинського району Київської області подати у встановлений законом строк звіт про виконання судового рішення в частині надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Позов обґрунтовано тим, що позивач звернувся до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею: 0,12 га, яка є сформована, має кадастровий номер: :02:001:5022 (загальна площа - 0,13 га) з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва, яка розташована на території населеного пункту села Юрівка Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За результатом розгляду, відповідач відмовив у наданні такого дозволу, у зв`язку з тим, що бажане місце розташування земельної ділянки не відповідає цільовому призначенню згідно з генеральним планом с. Юрівка.

Позивач вважає, що рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області є протиправним, оскільки відповідно до витягу з Державного земельного кадастру цільове призначення земельної ділянки, на яку претендує позивач, вказане - для ведення особистого селянського господарства, тому позивач звернувся до суду, просить позов задовольнити повністю.

На адресу суду надійшло пояснення відповідача, в якому зазначено, що відмова у наданні земельної ділянки, зазначеної в клопотанні ОСОБА_1 , була зумовлена тим, що згідно рішення 40 сесії Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 7 скликання від 31.08.2018 №40-17 вказана земельна ділянка була надана у приватну власність гр. ОСОБА_2 , а також згідно Рішення 50 сесії Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 7 скликання від 30.07.2019 №50-43 була затверджена та передана у власність гр. ОСОБА_2 . Саме тому на день подання клопотання ОСОБА_1 , земельна ділянка знаходиться в правах третіх осіб і не може бути передана у власність іншій особі.

Від позивача до суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких зазначив, що право приватної власності за іншою особою на земельну ділянку, яку бажає отримати позивач, не підтверджена державною реєстрацією цього права, до сих пір бажана земельна ділянка перебуває у комунальній власності, а тому, позивач просить задовольнити позов повністю.

Ухвалою суду від 02.09.2020 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_1 19.06.2020 звернувся до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею: 0,12 га, яка є сформована, має кадастровий номер: :02:001:5022 (загальна площа - 0,13 га) з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва, яка розташована на території населеного пункту села Юрівка Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За результатом розгляду, відповідач відмовив у наданні такого дозволу, у зв`язку з тим, що бажане місце розташування земельної ділянки не відповідає цільовому призначенню згідно з генеральним планом с. Юрівка.

За результатом розгляду, Віто-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області прийняла рішення 63 сесії 7 скликання від 02.07.2020 №63-25, яким відмовила у наданні такого дозволу, у зв`язку з тим, що бажане місце розташування земельної ділянки не відповідає цільовому призначенню згідно з генеральним планом с. Юрівка.

Разом з тим, суд встановив, що згідно рішення 40 сесії Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 7 скликання від 31.08.2018 №40-17 вказана земельна ділянка кадастровий номер: :02:001:5022 була надана у приватну власність гр. ОСОБА_2 , а також згідно Рішення 50 сесії Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 7 скликання від 30.07.2019 №50-43 була затверджена та передана у власність гр. ОСОБА_2 , тобто земельна ділянка знаходиться в правах третіх осіб.

Позивач вважає, рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області протиправним, тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України, у частині першій якої зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналіз змісту статті 19 КАС України та статті 19 ЦПК України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу першого частини першої, частини другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений у статті 118 ЗК України. Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим (частина перша статті 118 КАС України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзац другий частини сьомої статті 118 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма статті 118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята статті 118 ЗК України).

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтями 122 - 123 ЗК України.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 123 ЗК України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, за змістом наведених положень ЗК України до повноважень органів місцевого самоврядування - сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Суд встановив, що в даному випадку на одну й ту ж земельну ділянку (кадастровий номер: :02:001:5022 (загальна площа - 0,13 га)) претендують дві фізичні особи: позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При цьому Віто-Поштовою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області прийнято кінцеве рішення, яке визначене ЗК України у процедурі безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, про затвердження проекту землеустрою та передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .

Вказані обставини свідчать про те, що порушується право позивача на отримання у власність земельної ділянки, яка перебуває у правах іншої особи, через надання цієї земельної ділянки у власність третій особі.

При цьому оспорювання рішення органу, який відмовив у наданні дозволу на виготовлення технічної документації, як суб`єкта владних повноважень, поглинається спором про речове приватне право (право власності на земельну ділянку), проте з огляду на прийняте рішення Віто-Поштовою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області про надання земельної ділянки у власність третій особі, право власності виникло саме у третьої особи, а тому захист права позивача має відбуватися у порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію про те, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

У разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після своєї реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися не в порядку адміністративної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Позивач в своєму позові оскаржує рішення, яке перешкоджає йому отримати у власність земельну ділянку через реалізацію права на безоплатне отримання земельної ділянки третьою особою на цю ж земельну ділянку, тому спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових інтересів, а стосується захисту його приватних інтересів, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Обраний позивачем спосіб захисту не усуває спору про визнання за ним права власності на земельну ділянку, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

З огляду на наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області необхідно закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України з одночасним роз`ясненням позивачу, що розгляд цієї справи має здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина друга статті 239 КАС України).

Згідно із частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України від 08.07.2011, №3674-VІ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачу необхідно повернути з бюджету судовий збір в сумі 840,80 грн., сплаченого згідно з квитанцією №27980867 від 15.08.2020.

Керуючись статтями 238, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., сплачений згідно з квитанцією №27980867 від 15.08.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя В.В. Матущак