Справа № 620/4207/20
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року Чернігів Справа № 620/4207/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не припинення (не розірвання) контракту про проходження військової служби на підставі підпункту «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно поданого рапорту від 11.08.2020;

- зобов`язати прийняти рішення, яким достроково припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби згідно поданого рапорту від 11.08.2020.

Позовні вимоги аргументує тим, що з 24.11.2017 проходить військову службу в Національній гвардії України, а саме: військовій частині НОМЕР_1 . Вказує, що він є батьком дитини, яка проживає з ним за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.06.2020 про розірвання шлюбу з матір`ю дитини. Позивач вважає, що лист відповідача від 09.09.2020 № 353 з приводу відсутності підстав для припинення контракту про проходження військової служби є протиправним, оскільки, надсилаючи рапорт відповідачу про звільнення з військової служби у запас Збройних Сил України на підставі пп. «ґ» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він реалізував своє право на дострокове припинення (розірвання) контракту за сімейними обставинами. Відтак, вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позов, в якому останній заперечував проти його задоволення з підстав того, що для розірвання контракту на підставі застосування пп. «ґ» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» повинні бути забезпечені 4 вимоги одночасно: 1) військовослужбовець не повинен перебувати у шлюбі, 2) дитина повинна бути неповнолітньою, 3) дитина повинна проживати разом з військовослужбовцем, 4) повинна бути відсутність другого з батьків дитини. В рішенні Деснянського районного суду міста Чернігова від 03.06.2020 №750/3804/20 зазначено, що шлюб між позивачем та його дружиною розірвано, а місце проживання дитини визначено з позивачем. Разом з тим, колишня дружина, яка є матір`ю для дитини, не позбавлена батьківських прав та має всі права щодо її виховання. Тобто розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини у відповідності до Сімейного кодексу України не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також, просив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якій останній підтримав позицію, викладену в позовній заяві. Разом з тим, позивач просить відмовити в задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, оскільки вважає це затягуванням процесу з боку відповідача.

З огляду на те, що матеріали справи свідчать про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, тому в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін необхідно відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Національній гвардії України, а саме військовій частині НОМЕР_1 . Контракт про проходження служби укладений 24.11.2017 строком на 5 років.

11.08.2020 позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб офіцерського складу від 24.11.2017 за сімейними обставинами. На підтвердження сімейних обставин, які виникли, позивачем до рапорту додано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.06.2020 по справі № 750/3804/20 про розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 , з відміткою про набрання рішенням законної сили.

11.09.2020 позивачем отримано лист від військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2020 № 353 з відмовою у задоволенні поданого рапорту. Зі змісту вказаного листа вбачається, що відповідач, відмовляючи у задоволенні поданого рапорту про звільнення з військової служби у Національній гвардії України, на думку позивача, діє з порушенням вимог Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, дію якого поширено на військовослужбовців Національної гвардії України.

Не погодившись з вказаним листом позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

Змістом спірних правовідносин є відмова відповідача припинити (розірвати) контракт з позивачем про проходження військової служби в Національній гвардії України на підставі пп. «ґ» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII, з наступними змінами та доповненнями.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з Указу Президента України № 303 від 17.03.2004 року «Про часткову мобілізацію» в Україні діє особливий період.

Відповідно до пп. «ґ» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII, з наступними змінами та доповненнями, (далі - Закон № 2232-XII) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.34 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) контракт припиняється (розривається) у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).

Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (пп.2 п.35 Положення №1153/2008).

Постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 року затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з вищезгаданим переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

На підтвердження виниклої у позивача сімейної обставини останнім надано відповідачу рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.06.2020 по справі № 750/3804/20, з відміткою про набрання законної сили, з якого вбачається, що шлюб між позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_2 розірваний, місце проживання дитини - ОСОБА_3 , 2007 року народження, визначено з батьком, тобто з позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24-28).

В силу положень ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню, а тому факт того, що позивач самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину є доведеним та доказуванню не підлягає.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

У постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

На даний час дитина позивача ОСОБА_3 навчається у 8-А класі гімназії № 31 гуманітарно-естетичного профілю Управління освіти Чернігівської міської ради, фактично проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою гімназії №31 від 25.09.2020 № 164, довідкою КДЮСШ №2 від 10.09.2020 № 56 (14, 15).

Колишня дружина позивача ОСОБА_2 проживає окремо без реєстрації на території Куликівської селищної ради за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 1139 від 22.09.2020 (а.с.16).

Факт відсутності участі матері у вихованні дитини підтверджує довідка з місця навчання дитини від 25.09.2020 № 164, в якій зазначено, що батько бере участь у вихованні дитини, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з вчителями, цікавиться навчальними правами доньки (а.с.14).

З аналізу вище наведеного вбачається, що підпунктом «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та підпунктом 2 пункту 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 законодавець передбачив можливість припинення (розірвання) контракту за сімейними обставинами коли військовослужбовець, який не перебуває у шлюбі та без матері виховує дитину віком до 18 років, що з ним проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність судових витрат позивача, їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не припинення (не розірвання) контракту про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб офіцерського складу від 24.11.2017, укладеного між Міністерством внутрішніх справ та ОСОБА_1 , на підставі підпункту «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно поданого ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_3 ) рапорту від 11.08.2020.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення, яким достроково припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб офіцерського складу від 24.11.2017, укладеного між Міністерством внутрішніх справ та ОСОБА_1 , згідно поданого ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_3 ) рапорту від 11.08.2020.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2020 року.

Суддя О.Є. Ткаченко