Справа № 300/1945/20
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" листопада 2020 р. справа № 300/1945/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
07.08.2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач), в інтересах якої діє адвокат Мелетин А.Я. звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що територіальним органом Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно не виконується постанова Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29.10.2009 року у справі № № 2а-387/09, яка була змінена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2010 року, яка зобов`язує відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок і виплату державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю відповідно до статтей 50, 54 ЗУ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виходячи з розміру мінімальних пенсій за віком, що визначається згідно статті 28 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із врахуванням виплачених сум та починаючи із 01.06.2009 року. Окрім цього, у позові представник зазначає, що з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні від 17.07.2018 по справі №1-11/2018(3830/15), яким відновлено застосування положень статей 53 та 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, що діяла до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28 грудня 2014 року, позивач за період з 01.01.2015 року по 17.07.2018 року має законне і підставне право на відшкодування державою у встановленому законом порядку матеріальної і моральної шкоди, що завдана діями неконституційних положень ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а з 18.07.2018 року позивачу зобов`язані були відновити дію постанови суду в повному обсязі, тобто відновити перерахунок та виплату пенсії. Просить суд визнати відмову ГУ Пенсійного фонду в Івано-Франківській області виконувати постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29.10.2009 року у справі № 2а-387/09, яка була змінена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2010 року, зобов`язати ГУ Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснювати позивачу пенсійні виплати відповідно до постанови суду від 29.10.2009 року у справі № 2а-387/09, яка була змінена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2010 року, в зв`язку з тим, що рішення перебуває в законній силі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 року позовну заяву залишено без руху (а.с.19-22).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Окрім того, у відповідача витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.26-27).
На виконання ухвали судом отримано копії матеріалів пенсійної справи позивача (а.с.32-151).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 15.09.2020 року із письмовими доказами (а.с.153-173), згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2010 року у справі № 2а-387/2009 управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі розпорядженням № 143103 від 14.09.2010 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статтей 50, 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.06.2009 року з врахуванням виплачених сум та починаючи з 01.06.2009 року. З 01.01.2012 постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та мінімальні розміри пенсій даної категорії осіб. На виконання вказаної постанови відповідачем з 01.01.2012 і надалі, проводилися перерахунки пенсії позивача, в тому числі, у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Разом з цим, положення статей 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підлягають застосуванню до 23.07.2011, а виплата перерахованої позивачу пенсії на підставі рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області продовжувалася до внесення змін до норм законодавства, яким керувався суд при ухваленні рішення, що в даному випадку, відбулося у зв`язку прийняттям Закону України від 14.06.2011 Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік, яким, зокрема, делеговано Кабінету Міністрів України визначення порядку та розмірів виплат підвищення до пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З урахуванням наведених законодавчих змін, постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 № 745 Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, яка набрала чинності 23.07.2011, виплату підвищення до пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи обмежено, у зв`язку із чим, нарахування недоотриманої суми пенсії позивачу припинено починаючи з 23.07.2011, а виплату пенсії, перерахованої за рішенням суду з 01.11.2011. Відповідач також зазначив про безпідставність посилань представника позивача на визнання неконституційними деяких положень Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 №76-VIII, якими внесено зміни до статей 22, 24, 30, 53, 60 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 за №6-р/2018, з огляду на те, що такі зміни не стосуються позивача, оскільки рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківській області зобов`язано відповідача провести відповідний перерахунок пенсії позивачу згідно статей 50, 54, які неконституційними не визнавалися. Крім зазначеного, у відзиві на позов відповідач вказав на безпідставність стягнення витрат професійної правничої допомоги, а також, відсутність будь-якого прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення про відмову виконувати рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та отримує пенсію по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29.10.2009 року у справі № 2а-387/09 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії відповідача протиправними. Зобов`язано УПФУ в Снятинському районі провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 29.10.2009 року відповідно до статтей 49, 50, 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням виплачених сум.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2010 року апеляційну скаргу УПФУ в Снятинському районі Івано-Франківської області задоволено частково. Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29.10.2009 року у справі № 2а-387/09 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано дії УПФУ в Снятинському районі Івано-Франківської області щодо не нарахування та невиплати в користь ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статтей 50, 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно статті 28 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року включно, з 22.05.2008 року по 01.06.2009 року, неправомірними. Зобов`язано УПФУ в Снятинському районі Івано-Франківської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статтей 50, 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно статті 28 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.1.2005 року по 31.12.2007 року включно, з 22.05.2008 року по 01.06.2009 року з врахуванням виплачених сум та починаючи з 01.06.2009 року (а.с.11-15).
Вказана постанова суду набрала законної сили 27.07.2010 року.
Згідно із наявною в матеріалах справи копією розпорядження № 143103 від 14.09.2010, управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2010 року проведено ОСОБА_1 нарахування і виплату державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статтей 50 та 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі мінімальної пенсії за віком, згідно із вимогами статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 01.06.2009 року з врахуванням виплачених сум та починаючи з 01.06.2009 року (а.с.41-51).
Перерахована за рішенням суду пенсія по інвалідності, виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій за віком - державної пенсії та додаткової пенсії у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеному Законом України про державний бюджет України на відповідні роки виплачувалася позивачу за період з 01.01.2005 по 31.10.2011, про що свідчать відомості, зазначені у відповідних розпорядженнях відповідача (а.с.66-67).
Нарахування та виплата позивачу пенсійних сум, призначених згідно рішення суду в період з 01.01.2005 по 01.10.2011 підтверджується копією довідки відповідача про призначені та виплачені суми по рішенню суду (а.с.162-166).
Однак, позивач вважає невиконаним судове рішення від 27.07.2010, оскільки виплата призначеної на його підставі пенсії припинена з 01.11.2011.
Надаючи спірним правовідносинам правову оцінку, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовано Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-XII.
Згідно зі змістом статті 50, частини 4 статті 54 та частини 3 статті 67 Закону №796-XII у редакції від 09.07.2007, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, інвалідам II групи у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів по II групі інвалідності, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими - 8 мінімальних пенсій за віком. У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.
Як встановлено судом з матеріалів пенсійної справи позивача, та не заперечується сторонами, управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії позивача починаючи з 01.01.2005 з урахуванням вищенаведених положень Закону №796-XII та виплату перерахованої пенсії здійснено по 31.10.2011.
Відповідно до статті 63 Закону №796-XII (у редакції від 01.10.2011) фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.
Згідно з пунктом 7 Закону України від 14.06.2011 за №3491-VI Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України від 28.12.2010 за №2857-VI Про Державний бюджет України на 2011 рік доповнено пунктом 4, яким, зокрема, встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Положення пункту 4 розділу VІІ Прикінцеві положення Закону №2857-VI визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011.
Відтак, Законом №3491-VI Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статями 50, 54 Закону №796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
На виконання пункту 7 Закону №3491-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанову №745 Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, яка набрала чинності 23.07.2011.
Отже, у зв`язку із прийняттям зазначеного нормативно-правового акта застосування, зокрема, положень статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-XII до 23.07.2011 здійснювалося у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а з 23.07.2011 у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Надалі, пунктом 3 Розділу Прикінцеві положення Закону України від 22.12.2011 за №4282-VІ Про Державний бюджет України на 2012 рік, який набрав чинності 01.01.2012 аналогічно передбачено, що у 2012 році норми і положення, зокрема, статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 06.12.2012 за №5515-ІV Про Державний бюджет України на 2013 рік у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.
На виконання вищевказаних вимог законів постановами Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 та №1210 від 23.11.2011 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи були визначені розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Так, пунктом 1 Постанови №745 установлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: інвалідам II групи - 20 відсотків.
Аналогічно, пунктом 13 Постанови №1210 також визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 1 січня 2012 року інвалідам II групи виплачується у розмірі 20 відсотків до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.
Аналогічний висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 6 березня 2019 року (справа №806/2221/16), від 16 серпня 2019 року (справа №815/6985/15), від 30 травня 2018 року (справа №522/5744/17), а також, Верховним Судом України у постанові від 2 червня 2015 року (справа №21-317а15).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 2 статті 242 КАС України).
Відповідно до змісту пункту 3 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, серед іншого, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема, наведеними вище Постановами №745 та №1210 затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 за №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік.
Як відзначив Конституційний Суд, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.
В іншому рішенні від 25.01.2012 за №3-рп/2012 Конституційний Суд дійшов висновку, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому, рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.
Також, в цьому рішенні вказано, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
З системного аналізу наведених рішень вбачається, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.
Дійсно, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 19.03.2013 у справі №21-53а13 та від 05.11.2013 у справі №21-293а13, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має виплачуватися постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Однак, порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умови зміни їх законодавчого регулювання.
Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частини 1, 2 статті 6 КАС України).
Цим же рішенням ЄСПЛ підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Такого ж правового висновку у аналогічних спірних обставинах дійшов Верховний Суд в постанові від 6 березня 2019 року у справі №806/2221/16.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що доводи представника позивача стосовно протиправного припинення виплати позивачу основної та додаткової пенсії у розмірі, встановленому судовим рішенням, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, правових висновках Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини та є безпідставними.
Водночас, суд відхиляє твердження представника позивача щодо наявності підстав для застосування під час вирішення даної адміністративної справи висновків Конституційного Суду України у рішеннях від 17.07.2018 у справі №1-11/2018 (3830/15) та від 25.04.2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19).
Конституційним Судом у рішенні від 17.07.2018 у справі №1-11/2018 (3830/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): - підпункт 2, абзаци 1, 2 підпункту 3, підпункт 4, абзаци 1, 2 підпункту 5, абзаци 1-4 підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 за №76-VIII; - частину 3 статті 22, частину 2 статті 24, частину 7 статті 30 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 за №796-XII зі змінами; - статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 за №796-XII у редакції Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 за № 76-VIII.
Однак, положеннями статей 22, 24, 30 та 60 Закону №796-XII встановлено: перелік компенсацій та пільг громадянам, віднесеним до категорії 3 (учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2); перелік пільг особам, які працювали за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; перелік пільг та компенсацій потерпілим дітям та їх батькам; право вибору пільг та компенсацій особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Суд констатує той факт, що даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами не стосується виплат позивачу пільг або компенсацій, передбачених вищенаведеними правовими нормами, окремі положення яких визнано неконституційними.
Натомість, як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду, статтю 53, крім назви, визнано такою, що не відповідає Конституції України у такій редакції: Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням інших доходів не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Установлено застосовувати положення статті 53 вказаного Закону у редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2014 року №76-VIII, а саме: Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.
Проте, приписи пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 за №1210, якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є чинними, неконституційними не визнавалися, та встановлюють розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону №796-XII.
За таких обставин, суд зазначає, що відповідач, здійснюючи виплату додаткової пенсії позивачу у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України діяв у межах повноважень та відповідно до чинних правових вимог. А тому, визнання неконституційною статтю 53 Закону №796-XII, за умови наявності встановлених постановою Кабінету Міністрів України розмірів додаткової пенсії, не є свідченням наявності в діях Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області ознак протиправності.
З приводу застосування висновків Конституційного Суду, викладених у рішенні від 25.04.2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19), суд зазначає таке.
Предметом розгляду Конституційним Судом у межах вказаного рішення було встановлення відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3 статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-XI.
Судом визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової, яке міститься у положеннях частини 3 статті 59 Закону №796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Таким чином, зазначені рішення Конституційного Суду України стосуються конституційності підпункту 2, абзаців 1, 2 підпункту 3, підпункту 4, абзаців 1, 2 підпункту 5, абзаців 1-4 підпункту 6, підпункту 7 пункту 4 розділу I Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 за №76-VIII; частини 3 статті 22, частини 2 статті 24, частини 7 статті 30 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 за №796-XII зі змінами; статті 53 (крім її назви), статті 60 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 за №796-XII у редакції Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 за №76-VIII; частини 3 статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-XI.
Сторони по справі не заперечують стосовно правильності і повноти проведеної відповідачем виплати пенсії ОСОБА_1 у відповідному розмірі з 01.01.2005 по 01.11.2011.
З огляду на зміст заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, предметом даного позову є оскарження правомірності припинення виплати пенсії у розмірі, перерахованому на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду з 01.11.2011.
Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.
В розгляді даної справи в розумінні частини 1 статті 5, частини 2 статті 245 КАС України суд не вважає позовною вимогою, якою ОСОБА_1 просить визнати відмову відповідача у виконанні постанови суду фактом злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України, із одночасним повідомленням правоохоронні органи шляхом постановлення окремої ухвали. Таке прохання суд розуміє як клопотання по справі, у задоволенні якого слід відмовити, так як у даній справі відсутні правові підстави для постановлення окремої ухвали відповідно до правил статті 249 КАС України.
Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю, необґрунтованістю та відсутністю належних і допустимих доказів на їх підтвердження.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.
Згідно вимог абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Суд не стягує з відповідачів витрати по сплаті судового збору так як останні позивачем фактично не понесені.
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , с. Потічок, Снятинський район, Івано-Франківська область, 78334).

Відповідач:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Панікар І.В.