Справа № 640/5683/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5683/19 Суддя першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач, Міноборони України) про:

- визнання протиправними дії Відповідача щодо непризначення Позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;

- скасування рішення Відповідача від 24.09.2018 року у частині відмови Позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;

- зобов`язання Відповідача призначити Позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до заяви про виплату одноразової грошової допомоги Позивачем не додано документу, який містить інформацію про обставини поранення, то, з урахуванням позиції Верховного Суду у справі №822/220/18, підстави для її призначення і виплати у Відповідача були відсутні. Крім того, суд зазначив про безпідставність посилання ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/18013/17, оскільки в останньому не надавалася оцінка поданим до Міноборони України документам.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, суд безпідставно вийшов за межі підстав прийняття оскаржуваного рішення Міноборони України, по-друге, суд не врахував, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/18013/17 встановлено наявність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги, по-третє, судом безпідставно застосовано до Позивача приписи Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, по-четверте, судом порушено принцип правової визначеності.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Міноборони України просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що причинами відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги стало те, що, по-перше, відповідне питання має вирішуватися органами внутрішніх справ України, по-друге, ОСОБА_1 не було надано документи щодо причин та обставин поранення. Крім іншого, звертає увагу, що Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України не будучи громадянином України.

Крім того, до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про необхідність врахування при вирішенні даної справи правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.09.2020 року у справі №760/3142/17.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суд першої інстанції скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах Радянського Союзу з 10.05.1984 року по 18.04.1986 року, у тому числі приймав участь в бойових діях з 26.10.1984 року по 05.10.1985 року при в/ч НОМЕР_1 та з 05.10.1985 року по 18.04.1986 року при в/ч НОМЕР_2 (Афганістан) (а.с. 31).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 202291 від 27.05.2016 року Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 25.05.2016 року, причиною якої є - захворювання, «Так, пов`язані з участю в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби» (а.с. 35).

Із змісту свідоцтва про хворобу від 21.12.2005 року № 991 захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язане з участю в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби (а.с. 37).

Матеріали справи також свідчать, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23.01.2018 року у справі №760/18013/17 (а.с. 25-27), залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 року (а.с. 30-34), адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду по суті заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;

- зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Крім того, указаним рішенням суді відмовлено в задоволенні позову в частині вимог до Черкаського обласного військового комісаріату.

Окружним адміністративним судом міста Києва також встановлено, що за результатом розгляду поданих Позивачем документів та на виконання рішення суду у справі №760/18013/17 Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято оформлене пунктом 37 протоколу від 21.09.2018 року № 93 рішення про відмову у призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги (а.с. 23). Указане рішення обґрунтоване тим, що, по-перше, на ОСОБА_1 не поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», по-друге, причинний зв`язок інвалідності встановлювався військово-лікарською комісією УМВС України в Черкаській області (свідоцтво про хворобу від 21.12.2005 № 991), а тому витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги начальницькому складу органів внутрішніх справ України мають здійснюватися органами внутрішніх справ України.

Про прийняте Міноборони України рішення ОСОБА_1 було повідомлено листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.10.2018 року №6/8/5/1558 (а.с. 24).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 19 Конституції України, ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. ст. 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон), Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі Порядок №975), Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року №530, Положення про військово-лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 (далі Положення №402), суд першої інстанції прийшов до висновку, що Позивач не має права на призначення одноразової грошової допомоги з огляду на неподання ним документів, що підтверджують причини та обставини поранення.

Разом з тим, розглядаючи вказаний спір по суті, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

У постанові від 22.08.2019 року у справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми КАС України (зміст яких фактично не змінився після 15.12.2017 року), мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Як було встановлено судом першої інстанції, за своєю суттю даний спір виник у зв`язку з протиправним невиконанням Відповідачем, на думку Позивача, рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/18013/17, що виявилося у прийнятті Міноборони України рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав, що відповідне питання належить до компетенції органів внутрішніх справ України. При цьому, спір щодо компетенційної належності розгляду даного питання саме до Міноборони України вже вирішений, оскільки рішенням суду у справі №760/18013/17, на виконання якого і прийнято оскаржуване протокольне рішення від 21.09.2018 року №93, зобов`язано саме Відповідача прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату Позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону та Порядку №975 з урахуванням викладених у такому рішенні висновків. Отже, той факт, що Позивач вважає протиправним рішення Відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав неналежності розгляду такої заяви Міністерством оборони України року не свідчить про те, що між даними сторонами виник новий спір.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що обраний Позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог Позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 року у справі № 816/2016/17.

Як вже було неодноразово підкреслено вище, із змісту предмету спору у цій справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23.01.2018 року у справі №760/18013/17.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що на правильність вирішення спірного питання саме у порядку подання заяви, передбаченої ст. 383 КАС України, вказав і Верховний Суд у постанові від 23.09.2020 року у справі №760/3142/17, наголосивши, що оскільки набрало законної сили судове рішення з того самого фактичного предмету спору (право позивача на отримання одноразової грошової допомоги), то рішення відповідача, прийняте на виконання судового рішення, не може бути розглянуто в окремому провадженні.

Отже, хоча ОСОБА_1 у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій та скасування рішення, вчинених і прийнятого на виконання рішення суду, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу вже згаданих приписів ст. ст. 382, 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відтак, якщо Позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю Відповідача на виконання вищевказаного судового рішення у справі №760/18013/17 порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Таким чином, на переконання судової колегії, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, що, у свою чергу, унеможливлює здійснення по суті перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення із наданням оцінки доводам апеляційної скарги та відзиву на неї щодо суті спірних правовідносин.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, що помилково було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що строк, передбачений частиною 4 статті 383 КАС України, за наявності причин, які можуть бути визнані судом у справі №760/18013/17 поважними, підлягає поновленню, зокрема, з огляду на закриття провадження у справі №640/5683/19.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, скасування рішення і зобов`язання вчинити дії закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено « 02» листопада 2020 року.