Справа № 120/3463/20-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3463/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

03 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Смілянця Е. С. Сапальової Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання - Довганюк В.В.,

представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-промислова компанія "Євролайн" на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року (прийняту в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-промислова компанія "Євролайн" до державного реєстратора Павлівської сільської ради Красилюка Віктора Федоровича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-промислова компанія "Євролайн" звернулася до суду з позовом до державного реєстратора Павлівської сільської ради Красилюка Віктора Федоровича у якому просила:

- визнати протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексним номер: 39994426 від 05.03.2018 року державного реєстратора Красилюка Віктора Федоровича та скасування запису про право власності: 25131201, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- зобов`язати державного реєстратора Павлівської сільської ради Красилюка Віктора Федоровича зареєструвати за Товариством з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-промислова компанія "Євролайн" право повного господарського відання на належне Компанії "Ukinvest Development Limited" нерухоме майно: будівлю контори, яка в цілому складається з приміщень: - літери "А" - І поверх - пр. № 1-№13 - 150,8 кв. м.; пр. № 9 -№11 - 50, 4 кв. м., пр. № І-№ІІ - приміщення загального користування - 25,5 кв. м., всього по літері "А" - загальна площа - 226,7 кв. м., що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що йому на праві господарського відання належить нерухоме майно: будівля контори, яка в цілому складається з приміщень: - літери "А" - І поверх - пр. № 1-№13 - 150,8 кв. м.; пр. № 9 -№11 - 50, 4 кв. м., пр. № І-№ІІ - приміщення загального користування - 25,5 кв. м., всього по літері "А" - загальна площа - 226,7 кв. м., що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33, власником якого є Компанія "Ukinvest Development Limited", відповідно договору про господарське відання майном власника № 5/17-03-05 від 17.03.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 від 12.01.2006 року, виданого Виконкомом Вінницької міської ради.

Попри зазначене, державним реєстратором ОСОБА_1 під час державної реєстрації об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 101 (підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39994426 від 05.03.2018 року 12:00:13, Красилюк Віктор Федорович, Мізяківська сільська рада Калинівського району, Вінницька області), було погашено запис про об`єкт нерухомого майна в Реєстрі прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 31001494, який стосується права повного господарського відання позивача, у зв`язку із реєстрацією за Підприємством "Вінницький консервний завод" права власності на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 30594 кв.м., який в цілому складається з цілісного майнового комплексу «Вінницький консервний завод» та пристанційного майданчику, який знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 15000 кв.м. разом. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: Вінницька область, м. Вінниця, вулиця Дубовецька, будинок 33. Номер запису про право власності: 25131201; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39994426 від 05.03.2018 року.

Підставами виникнення права власності зазначено: реєстраційне посвідчення, серія та номер: 4, видане 30.10.2001, видавник: КП ВООБТІ; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 1881, видане 25.10.2001 року, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради; свідоцтво про право власності, серія та номер: 106, видане 25.10.2001 року, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради; Договір купівлі-продажу, серія та номер: б/н, виданий 19.10.2000 року, видавник ВАТ «Вінницький консервний завод» та Компанія «Укінвест Девелопмент Лімітед».

Крім того, ТОВ Інвестиційно-промислова компанія "Євролайн" вказує на те, що фактично цілісний майновий комплекс "Вінницький консервний завод" загальною площею 30594 кв.м. знаходиться за іншою адресою, а саме м. Вінниця, вул. Дубовецька, 29, а не АДРЕСА_2 . Також зазначає, що відповідно договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу "Вінницький консервний завод" від 19.10.2000 року власником цілісного майнового комплексу "Вінницький консервний завод" загальною площею 30594 кв.м. є Компанія "Ukinvest Development Limited".

В обґрунтування доводів позову позивач зазначив, що державний реєстратор вказаної обставини до уваги не прийняв та не виконав вимог статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що і стало підставою для звернення його до суду.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року позивачу відмовлено у відкритті провадження у даній справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 170 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач оспорює запис про право власності № 25131201, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Красилюком Віктором Федоровичем.

Підставою для внесення вказаного запису стало рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39994426 від 05.03.2018 року.

В силу зазначеного, заявлені позовні вимоги фактично стосуються скасування як рішення про державну реєстрацію права власності, так і відповідного реєстраційного запису, внесеного на підставі такого рішення.

Згідно з витягом із Реєстру № 214335822 від 30.06.2020 підставою для прийняття (вчинення) оспорюваного рішення та дій стало реєстраційне посвідчення, серія та номер: 4, видане 30.10.2001, видавник: КП ВООБТІ; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 1881, видане 25.10.2001 року, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради; свідоцтво про право власності, серія та номер: 106, видане 25.10.2001 року, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради; Договір купівлі-продажу, серія та номер: б/н, виданий 19.10.2000 року, видавник ВАТ «Вінницький консервний завод» та Компанія «Укінвест Девелопмент Лімітед».

За наслідком рішень та дій державного реєстратора у Підприємства "Вінницький консервний завод" виникло право власності на нежитлове приміщення цілісного майнового комплексу "Вінницький консервний завод" та пристанційного майданчику загальною площею 30594 кв.м., яке знаходиться в м. Вінниця по вул. Чехова, б/н, на земельній ділянці площею 15000 кв.м. разом, що слугувало підставою звернення до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства. Частиною другою цієї ж статті визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до норм пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін "суб`єкт владних повноважень", що вживається у цій процесуальній нормі, означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частина 1 стаття 4 КАС України).

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

В той же час невірним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

В свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами щодо їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні), відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 914/2006/17.

Викладене вище дозволяє дійти висновку, що правовідносини між сторонами у цій справі не мають ознак публічно-правових, а ініційований позивачем спір не є публічно-правовим спором, оскільки стосується скасування рішення та дій державного реєстратора, внаслідок яких виникло право власності третьої особи, а саме Підприємства "Вінницький консервний завод".

Відповідно до пункту 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16 критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується змістом позовної заяви та доданих до неї матеріалів, відповідач (державний реєстратор Красилюк В.Ф.) є суб`єктом владних повноважень. Однак, враховуючи наведені вище критерії розмежування судової юрисдикції, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Тобто, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій щодо позивача. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові п.29-29 Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16 та узгоджується з положеннями частини 1-2 статті 2 Цивільного кодексу України, згідно з якими учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Учасниками цивільних відносин є:

держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відтак, нормами Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкт владних повноважень (суб`єкт публічного права) може бути учасником цивільних відносин.

Таким чином, участь у спірних правовідносинах державного реєстратора ОСОБА_1 , попри формальний статус відповідача як суб`єкта владних повноважень, не змінює їх правової природи та не вказує імперативно на публічно-правовий характер спору.

Також, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у вже згаданій постанові від 04.09.2018 року в справі № 823/2042/16, належним відповідачем у справах цієї категорії є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений запис у Реєстрі; участь у справі державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює характеру цього спору на адміністративний.

Великою Палата Верховного Суду, у постанові від 28.11.2018 року у справі № 490/5986/17-ц викладено, що при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви в контексті статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка регламентує відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто такі дії стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором та іншою, відмінною від позивача, особою, то вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін та є за своєю природою приватноправовим.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 826/8360/18.

В силу зазначеного, визначальною ознакою для правильного вирішення питання щодо юрисдикційної належності цього спору є характер правовідносин, у яких виник спір, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач.

Отже, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису щодо державної реєстрації права власності за Підприємством "Вінницький консервний завод" є нічим іншим як способом захисту майнових прав позивача від їх порушення іншою особою.

Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

В разі коли порушення своїх прав особа обґрунтовує наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які ця особа вважає неправомірними та такими, що призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, які мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності та скасування відповідних актів є способом захисту цивільних прав й інтересів.

Таким чином, не є публічно-правовим спір суб`єкта приватного права - фізичної особи щодо управлінських дій суб`єкта владних повноважень, які були спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав третьої особи. Такий спір є спором про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного й адміністративного права.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 21.11.2018 року у справі №127/93/17-ц.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З огляду на встановлене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено, що спір у цій справі не є публічно-правовим, а є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер. Оскарження рішення про державну реєстрацію права на об`єкт нерухомого майна та вчинених на його підставі реєстраційних дій безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду під час розгляду спорів у подібних правовідносинах (постанови від 04.04.2018 року у справі № 817/1048/16, від 18.04.2018 року у справі № 804/1001/16, від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, від 18.06.2019 року у справі № 924/478/18).

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-промислова компанія "Євролайн" про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексним номер: 39994426 від 05.03.2018 року державного реєстратора Красилюка Віктора Федоровича та скасування запису про право власності: 25131201, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 підлягає розгляду в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкриття провадження у адміністративній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-промислова компанія "Євролайн" залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 листопада 2020 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Смілянець Е. С. Сапальова Т.В.