Справа № 380/574/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/574/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Коморний О.І.,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

з участю:

представника позивача не прибув

представника відповідача Щирба Р.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги Головного управління ДПС у Львівській області.

Обставини справи.

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача, Головного управління ДПС у Львівській області, № від 26.09.2019 на суму 34163,37 грн та штрафні санкції на суму 8540,84 грн; № від 26.09.2019 на суму 2846,95 грн та штрафні санкції на суму 711,74 грн; № від 26.09.2019 на суму 31957,37 грн та штрафні санкції на суму 6137,70 грн; № від 26.09.2019 застосовано штрафні санкції на суму 510,00 грн; № від 26.09.2019 застосовано штрафні санкції на суму 170,0 грн; та про скасування вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 26.09.2019 в сумі 31957,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, перебуваючи на загальній системі оподаткування та був платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, єдиного внеску, військового збору, податку на додану вартість та здійснював діяльність: вантажний автомобільний транспорт, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту. На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, 75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, статті 13 та абзацу шостого пункту 7 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 08.07.2010 року № 2464-УІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наказу Головного управління ДПС у Львівській області № 4253 від 17 липня 2019 року, та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, старшим державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Львівській області Федунь Марією Степанівною та старшим державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Львівській області Хованець Наталією Ярославівною, була проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2018 року.

За наслідками перевірки відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які не відповідають вимогам чинного законодавства України. Вказує, що при проведенні перевірки, перевіряючим надані в повному обсязі первинні документи для проведення перевірки. Пояснень про заниження доходу в ході проведення перевірки від ФОП ОСОБА_1 перевіряючими не вимагалось і не відбиралось. Яким чином перевіряючі зафіксували заниження доходу не зрозуміло, так як ними не зазначено в результаті чого встановлено це заниження. Зазначає, що в акті не викладенні всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податку, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. Факти виявлених порушень податкового законодавства, не викладені в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів. Коли придбавались запчастини, у якого постачальника або постачальників, які запчастини, коли проведені розрахунки - цього в акті перевірки перевіряючими взагалі не зазначено.

Ухвалою від 24.01.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 11.03.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач 07.04.2020 подав відзив на позовну заяву у якому проти позовних вимог заперечує повністю. Зазначає, що Головним управлінням ДПС у Львівській області проведена документальна планова виїзна перевірка, за результатами якої складено акт №13/13-01-33-06/ НОМЕР_1 від 11.09.2019 та встановлено наступні порушення: вимог п.164.1 ст.164, ст.167, ст.168, п, 177.1, п. 177.2, пп.177.4.5 п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі - Кодекс), в частині перекручення даних в поданій декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки, що привело до заниження нарахувань та несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 34163,38 грн в т.ч. 2017р. в сумі 24070,54 грн за 2018р. в сумі 10092,84 грн; вимог п. 177.10 ст.177 Кодексу, в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат за 2016 - 2018 рік; вимог пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163, пп. 164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2 ст.177 п.16.1 підрозділу 10 перехідних положень Кодексу в результаті чого занижено військовий збір в сумі 2846,95 грн в т.ч. 2017 рік на суму 2005,88 грн та 2018 рік на суму 841,07 грн; вимог п.4 ч. 1 ст.4, п.4 ч.2 ст.6, ч.1 п.2, п.3 ст.7, п. 5, п.11 ст.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок в сумі 31957,37 грн в т.ч 2017 рік в сумі 29419,59 грн та 2018 рік в сумі 2537,78 грн, п.63.3 ст.63, п.117.1 ст. 117 Кодексу, в частині не подання повідомлення за формою № 20-ОПП за 2016-2018рр.; ст.51, пп."б" п. 176.2 ст.176 Кодексу в частині не подання та подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платника податків за 1 квартал 2018р. Відповідач вказує, що за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_2 задекларовано одержаний дохід від провадження господарської діяльності на суму 8721703,82 грн. За результатами перевірки за 2017 рік визначено загальний оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_3 в сумі 4035359,93 грн. За результатами перевірки за 2018 рік визначено загальний оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_3 в сумі 980435,40 грн. Отож, перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності, згідно наданих до перевірки документів, встановлено заниження оподатковуваного доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 в сумі 35956,58 грн. в тому числі за 2017 на суму 25835,21 грн, за 2018 на суму 10121,37 грн, а саме: ФОП ОСОБА_2 не включено до оподаткованого доходу суми коштів які поступили на розрахунковий рахунок за надані транспортні послуги. За результатами перевірки визначення загального оподатковуваного доходу за 2016-2018 роки встановлено порушення п. 164.1 ст.164, п. 177.1 ст. 177 Кодексу в частині не відображення в повному об`ємі доходів, одержаних від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік на суму 25835,21 грн, за 2018 рік на суму 10121,37 грн. Зазначає, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку до податкової декларації за 2017 рік та за 2018 рік, відповідно до представлених первинних документів встановлено завищення суми витрат, безпосередньо пов`язаних з фінансово - господарською діяльністю платника податків за 2017 рік в розмірі 107890,0 грн та за 2018 рік в розмірі 45950,0 грн, а саме включено до документально підтверджених витрат вартість придбаних та оплачених постачальникам запчастин на ремонт транспортних засобів. Отож, як зазначає позивач для правильності вирішення спірних правовідносин необхідно з`ясувати, чи відноситься сідловий тягач та вантажний напівпричіп до вантажних автомобілів у розумінні Податкового кодексу України. Відповідач вказує, що до основних засобів подвійного призначення належать земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі (пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Кодексу). Згідно з розділом І „Загальні положення" Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 №550 „Про затвердження Правил експлуатації колісних транспортних засобів" утримання транспортного засобу - це забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства. Отож, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, зазначені витрати на утримання вантажних автомобілів, зокрема витрати на технічне обслуговування і ремонт.

Позивач в судове засідання не прибув, представника не направив, повідомлений належним чином.

Оскільки неявка позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд з урахуванням положень ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства ухвалив розглядати справу за відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою від 28.10.2020 відмовлено в призначенні експертизи.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представника відповідача, повно, всебічно і об`єктивно оцінив подані докази у їх сукупності, та

встановив:

Головним управлінням ДПС у Львівській області у період з 15.08.2019 по 04.09.2019 проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2018, про що 11.09.2019 складено акт №13/13-01-33-06/ НОМЕР_1 (а.с.12-29).

За наслідками перевірки відповідачем на підставі вказаного акта перевірки 26.09.2019 прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на в сумі 42704,21 коп. (34 163,37 грн основний платіж, штрафні санкції 8540,84 грн) (а.с.30).

- податкове повідомлення-рішення № за платежем військовий збір на суму 3558,69 грн (2846,95 грн основний платіж, штрафні санкції 711,74 грн) (а.с.31).

- податкове повідомлення-рішення № за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податків у вигляді з/п в сумі 510,0 грн (а.с.32).

- податкове повідомлення-рішення № за платежем адмін. штрафи в сумі 170,0 грн. (а.с.33).

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 26.09.2019 року в сумі 31 957,37 грн. (а.с.34).

Спірні податкові повідомлення-рішення та вимога прийняті відповідачем згідно з викладеними у акті перевірки висновками про порушення позивачем:

- п. 164.1 ст 164, ст.167, ст.168, п. 177.1, п. 177.2, пп 177.4.5 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), в частині перекручення даних в поданій декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018рр., що привело до заниження нарахувань та несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 34 163,38 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 24 070,54 грн за 2018 рік в сумі 10 092,84 грн.

- п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), в частині неналежного ведення обліку доходів і витрат за 2016-2018 роки.

- вимог п. 163.1.1 п.163.1 ст.163, пп. 164.1.3 п.164.1 ст.164, п. 177.2 ст. 177, п.16.1 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено військовий збір в сумі 2 846,95 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 2 005,88 грн та за 2018 рік на суму 841,07 грн.

- вимог п.4 ч. 1 ст.4, п.4 ч.2 ст.6, ч.1 п.2, п.3 ст.7, п.5, п.11 ст.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-УІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок в сумі 31 957,37 грн, в т.ч. 2017 рік в сумі 29 419,59 грн, та 2018 рік в сумі 2 537,78 грн.

- п.63.3 ст.63, п.117.1 ст. 117 Кодексу, в частині не подання повідомлення за формою № 20-ОПП за 2016-2018рр.

- ст.51, пп."б" п. 176.2 ст.176 Кодексу в частині не подання та подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платника податків за 1 квартал 2018р.

Таких висновків відповідач при перевірці позивача дійшов з огляду на встановлення при перевірці фактів перекручення даних в поданій декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018рр., що привело до заниження нарахувань та несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб , неналежного ведення обліку доходів і витрат за 2016-2018 роки, не подання та подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платника податків за 1 квартал 2018 року.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 20.1.1 ПК України відповідачу надано право запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків)

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до положень Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015р. (далі - Порядок 727), акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до підпункту 2 Пункт 4 розділу III Порядку 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Об`єктом оподаткування згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів згідно п. 177.4 ст.177 Кодексу належать:

- пп. 177.4.1 витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- пп. 177.4.2 витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- пп. 177.4.3 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- пп. 177.4.4 інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця відповідно до пп. 177.4.5 Кодексу:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем:

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Судом з акта перевірки встановлено, що за даними перевірки сума витрат, безпосередньо пов`язаних з господарською діяльністю та документально підтвердженими витратами ФОП ОСОБА_4 визначена:

- за 2016р. у розмірі 3714864,81 грн, в тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані визначена в розмірі 2929230,52 грн, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 132319,03 грн, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг в сумі 653315,26 грн.

- за 2017р. у розмірі 3860145,12 грн, в тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані визначена в розмірі 2284757,89 грн, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 185902,88 грн, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг в сумі 1389484,35 грн.

- за 2018р. у розмірі 924224,05 грн, в тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані визначена в розмірі 675895,76 грн, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 113328,29 грн, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг в сумі 135000,00 грн.

Судом встановлено з акта перевірки, що при перевірці правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку до податкової декларації за 2017 рік та за 2018 рік, відповідно до представлених первинних документів відповідачем встановлено завищення суми витрат, безпосередньо пов`язаних з фінансово - господарською діяльністю платника податків за 2017 рік в розмірі 107890,0 грн та за 2018 рік в розмірі 45950,0 грн, а саме включено до документально підтверджених витрат вартість придбаних та оплачених постачальникам запчастин на ремонт транспортних засобів.

Отже спірні правовідносини виникли з приводу правомірності віднесення позивачем до витрат вартості придбаних та оплачених постачальникам запчастин на ремонт транспортних засобів та віднесення сідлових тягачів та вантажних напівпричіпів до вантажних автомобілів у розумінні Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що відповідно до пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України до основних засобів подвійного призначення належать земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі.

Згідно з розділом І „Загальні положення" Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013р. №550 „Про затвердження Правил експлуатації колісних транспортних засобів" утримання транспортного засобу - це забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.

Поняття термінів, пов`язаних з автомобільним транспортом, визначено Законом України від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт", зі змінами (далі - Закон N 2344).

Відповідно до ст.1 Закону № 2344 автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій. При цьому автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, касації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра має транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача. Напівпричіп за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажу.

Статтею 19 Закону № 2344 встановлено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Відповідно до норм закону №2344 напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з визначенням поняття "сідельний тягач", наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа

З урахуванням викладеного суд зазначає, що сідельний тягач та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, відносяться до транспортних засобів в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому підлягають під класифікацію за критеріями, визначеними даним законодавчим актом.

Верховного Суд у постанові від 12.11.2019 у справі №807/250/18 (адміністративне провадження №К/9901/67317/180, висловив позицію що ...В контексті наведених норм, дослідивши надані позивачем на підтвердження своїх доводів докази, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку що сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажу, відтак відносяться до категорії вантажних автомобілів. Водночас колегією суддів враховано, що автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми. Також суди обґрунтовано відхилили посилання позивача на те, що відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, вантажні автомобілі відносяться до товарної позиції за кодом 8704, тоді як сідельний тягач підпадає під код 8701 20 - трактори колісні для напівпричепів, а напівпричепи - під код 8716 39 30, безпідставними та необґрунтованими, оскільки Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності встановлена Законом України Про Митний тариф України від 19.09.2013 №584-VІІ призначена для систематизації товарів з метою визначення ставки загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України. Проте відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, в тому числі й оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, регулюються нормами Податкового кодексу України.

Відтак з урахуванням вказаного, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів, у т. ч. сідельних тягачів та напівпричепів, які призначені для перевезення вантажів).

Згідно пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Кодексу зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Судом встановлено, що відповідно до додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік Розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою позивачем визначено загальний оподатковуваний дохід в сумі 4009524, 72 грн. Відповідно до додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік Розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою позивачем визначено загальний оподатковуваний дохід в сумі 970314, 03 грн.

Проте, за результатами перевірки за 2017 рік визначено загальний оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_4 в сумі 4035359, 93 грн, а також за результатами перевірки за 2018 рік визначено загальний оподатковуваний дохід ОСОБА_4 в сумі 980435, 40 грн. Тобто за перевірений період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено: заниження загального оподатковуваного доходу за 2017 рік на суму 25835, 21 грн, за 2018 рік на суму 10121, 37 грн, а саме Позивачем, не включено до оподатковуваного доходу суми коштів, які поступили на розрахунковий рахунок за надані транспортні послуги згідно виписки за рахунками (а.с.128-146). Жодних доказів в спростування вказаних порушень позивачем суду не надано.

Перевіркою встановлено, що в декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік ФОП ОСОБА_2 задекларовано витрати в сумі 3968035,12 грн, проте за даними перевірки сума витрат, безпосередньо пов`язаних з господарською діяльністю та документально підтвердженими витратами ФОП ОСОБА_4 визначена за 2017 рік у сумі 3714864,81 грн. В декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік ФОП ОСОБА_2 задекларовано витрати в сумі 970174,05 грн, проте за даними перевірки сума витрат, безпосередньо пов`язаних з господарською діяльністю та документально підтвердженими витратами ФОП ОСОБА_4 визначена за 2018 рік у сумі 924224,05 грн. Жодних доказів в спростування виявлених розбіжностей позивачем суду не надано.

Також перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку до податкової декларації за 2017 рік та за 2018 рік, відповідно до представлених первинних документів, встановлено завищення суми витрат, безпосередньо пов`язаних з фінансово - господарською діяльністю платника податків за 2017 рік в розмірі 107890,00 грн. та за 2018 рік в розмірі 45950,00 грн, а саме включено до документально підтверджених витрат вартість придбаних та оплачених постачальникам запчастин на ремонт транспортних засобів. Оскільки доказів в спростування позивачем не подано, суд вважає правильним висновок відповідача про безпідставне включення позивачем до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, вартості придбаних запасних запчастин для сідлового тягача та напівпричіпа на загальну суму 153840,00 грн.

У Акті перевірки на ст.19 зазначено: Перевіркою ведення обліку сум на які нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2017p. пo 31.12.2018 р. встановлено порушення вимог п.4 ч.1 cт.4, п.4 ч.2 cт.6, ч.1 п.2 п.3 cт. 7, п.5 п.11 cт.8, cт.9 Закону № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (із змінами і доповненнями), в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 50913,76 грн., в т.ч. за 2017рік на суму - 29419,59 гри. та за 2018рік - 2537, 78 гри.. Однак перевіркою донараховано єдиного внеску за 2017 рік - 29419,59 грн. та за 2018 рік - 2537,78 грн., загальна сума донарахувань становить 31957, 37 грн., відтак суд погоджується, що зазначена в акті перевірки сума в розмірі 50913, 76 грн. є опискою, яка жодним чином не вплинула на правильність нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок.

За практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління.

Такий обов`язок суб`єкта владних повноважень закріплений і в Кодексі адміністративного судочинства України, частиною другою статті 77 якого передбачено що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що жодних належних та допустимих доказів в спростування викладених в акті перевірки відповідача висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства на подано позивачем ні до позовної заяви ні протягом судового розгляду.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при ухваленні рішень діяв з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дія).

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволенні адміністративний позову слід відмовити повністю.

Згідно ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ухвалив:

1. У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги Головного управління ДПС у Львівській області - відмовити повністю.

2. Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 02.11.2020.

Суддя Коморний О.І.