Справа № 340/1462/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 340/1462/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року (головуючий суддя - Казанчук Г.П.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління Укртрасбезпеки у Кіровоградській області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області (далі - Відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області від 07 квітня 2020 року №189272 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Мотивуючи адміністративний позов Позивач, зокрема, зазначив, що під час перевірки Відповідачем було допущено ряд порушень, а саме: не надання для ознайомлення водієві направлення на перевірку, не надання можливості ознайомитись із складеними актами та довідкою, неповідомлення Позивача про дату час та місце розгляду справи по порушення законодавства про автомобільний транспорт та недостовірність результатів зважування. Вказані порушення Позивач вважає суттєвими за наслідком яких винесено протиправну постанову, яка, на думку останнього, підлягає скасуванню.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі №340/1462/20 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено (а.с.61-65).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с.75-91).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано у тому числі тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував суттєві обставини відносин сторін, на надав конкретної оцінки доказам, поданим Відповідачем, внаслідок чого взяв до уваги докази, подані з порушенням встановленого КАС України порядку (без надсилання їх копій іншій стороні), а також недопустимі докази (зокрема, акт про проведення перевірки, який став підставою для прийняття Відповідачем рішення), не врахував докази порушення порядку вчинення Відповідачем дій , які є передумовою застосування адміністративно-господарського штрафу, визнав встановленими факти, що Відповідачем не доведені (безпідставно констатував додержання Відповідачем порядку проведення перевірки, габаритно-вагового контролю, належним чином не перевірив доводи Позивача про недостовірність результатів зважування та встановив недоведений факт їх достовірності).

Мотивуючи апеляційну скаргу Відповідач, також, зазначив про те, що у результаті істотного порушення норм процесуального права суд не забезпечив об`єктивного та справедливого розгляду справи (ненадання Позивачеві можливості реалізувати свої права у визначений законом і судом строк, чим порушено засади рівності та змагальності процесу), неправильно застосував норми матеріального права (зокрема, не застосував наведені норми законодавства про метрологію, стандартизацію, вимоги до засобів вимірювальної техніки та процесу зважування, спеціальні правила проїзду транспортних засобів, які не є великогабаритними), що у підсумку призвело до ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують законні та обґрунтовані висновки суду першої інстанції, а зводяться лише до іншої суб`єктивної оцінки обставин справи.

Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не сповістив.

Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням думки представника Позивача, ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи, які не з`явились.

В судовому засіданні представник Позивача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 15.02.2020 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області на автодорозі Н-14 «Олександрівка - Кропивницький - Миколаїв» 75 км 812 м проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами габаритно-вагового контролю Відповідачем встановлено, що транспортним засобом МАН, номерний знак НОМЕР_1 (причеп НОМЕР_2 ), що належить ФОП ОСОБА_1 , допущено перевищення законодавчо встановлених габаритно-вагових норм від 10% - 20% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, внаслідок чого складено довідку №030534 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 15.02.2020 року (а.с.45), акт №034085 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 15.02.2020 року (а.с.44), акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 15.02.2020 року (а.с.42).

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №134947 від 10.03.2020 р. на підставі ч.1 абз.15 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» накладено на Позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн. (а.с.12).

Правомірність прийняття Відповідачем постанови №134947 від 10.03.2020 р. є предметом судового розгляду у даній справі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт недотримання Позивачем габаритно-вагових норм на другу вісь, яке становить 11,63%, що свідчить про наявність підстав для притягнення останнього до відповідності на підставі ч.1 абз. 15 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абзацами 1, 2 частини 7 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 р. №2344-ІІІ (далі - Закон №2344) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Частиною 10 статті 6 Закону №2344 встановлено, що на території України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, у сфері міжнародних автомобільних перевезень здійснює: контроль наявності, видачу дозвільних документів на виконання перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично виконується; контроль за виконанням автомобільними перевізниками вимог міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень; контроль технічного, санітарного та екологічного стану транспортних засобів, що впливає на безпеку руху та екологічну ситуацію; контроль за дотриманням перевізниками вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення; контроль та нагляд за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки на автомобільному транспорті та правил перевезення небезпечних вантажів; контроль внесення перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами України; перевірку транспортно-експедиційної документації на здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; нарахування, у разі виявлення порушень, та вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Згідно з підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Пунктом 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 р. №1007/1207 (далі - Порядок №1007/1207) встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

З огляду на підпункти 4, 5 пункти 4 Порядку №1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 311 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. №3353-ХІІ встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З огляду на приписи статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 р. №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 р. №30 (далі за текстом - Правила №30) встановлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно підпункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 4 Правил №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Частинами 1, 4 статті 48 Закону №2344 передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

В розумінні підпункту 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. №879 (далі - Порядок №879) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно підпунктів 3, 4, 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Пунктами 12, 13 Порядку №879 визначено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до пунктів 15, 16, 18, 20 Порядку №879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Суд першої інстанції правильно вказав про те, що в контексті підпункту 22.5 Правил дорожнього руху перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали даної справи містять копію сертифікату про затвердження типу засобів вимірювальної техніки виданого 21.11.2007 року та копію свідоцтва про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювання техніки (а.с.50,51), що свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги Позивача щодо відсутності доказів того, що вагове обладнання пересувного пункту атестовано на проведення відповідних вимірів.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що підставою позову у даній справі не було питання відсутності чи наявності доказів атестації вагового обладнання пересувного пункту на проведення відповідних вимірів, оскільки позовна заява таких доводів Позивача не містить.

З матеріалів справи встановлено, що габаритно-ваговим контролем транспортного засобу МАН з причепом, номерний знак НОМЕР_2 та НОМЕР_1 відповідно, встановлено навантаження на осі, які складають: 1) 6,90 т; 2) 12,28 т; 3) 7,10 т, 4) 6,92 5) 6,96 т, повна маса транспортного засобу становить 40160 т (а.с. 15).

Із зазначеного слідує те, що Позивачем допущено перевищення вагових норм на другу одиночну вісь, а саме: замість передбачених пп. 22.5 Правил дорожнього руху - 11 т, навантаження на другу одиночну вісь склало - 12,28 т, тобто перевищення становить - 11,63%, що є більшим ніж допустиме відхилення (2%).

Посилання Позивача на специфіку вантажу колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що законодавець врегулював питання переміщення вантажу (також і в разі гальмування) як то похибка у 2%, а також обов`язок перевізника вживати дій щодо закріплення вантажу під час перевезень.

При цьому, як зазначено вище, перевищення вагових норм на другу одиночну вісь становить 11,63%, що є значно більшим ніж допустима похибка у 2%.

Суд першої інстанції правильно вказав про те, що перевищення вагових параметрів на одну вісь (будь-яку) спричиняє руйнування дорожнього покриття дороги, саме за це і встановлена відповідальність.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду №803/1540/16 від 24.07.2019 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи Позивача про те, що загальна фактична маса вантажу з урахуванням похибки у 2% не перевищувала 40 т, з огляду на те, що, в межах спірних правовідносин, на Позивача накладено адміністративно-господарський штраф не за перевезення вантажу без відповідного дозволу з перевищенням загальної фактичної маси, а за перевезення вантажу без відповідного дозволу з перевищенням навантаження на одиночну вісь.

Щодо доводів Позивача про необхідність використання Відповідачем методики проведення зважування, колегія суддів зазначає таке.

В розумінні підпункту 2 пункту 2 Порядку №879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 19 Порядку №879, у редакції чинній на час прийняття такого Порядку, встановлювалося, що регламент проведення вимірювання і зважування та технічні параметри вимірювального і зважувального обладнання визначаються Укравтодором згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 р. №385 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30 і від 27 червня 2007 р. №879" пункт 19 Порядку №879 викладено в такій редакції: "Під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансінспекція або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку". При цьому змін до п.п.2 п.2 Порядку №879 внесено не було.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №671 "Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" виключено пункт 19 Порядку №879.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на виключення пункту19 Порядку №879, наявність у терміні "вимірювання" посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не свідчить про наявність у Відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Викладене за своєю суттю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 02.08.2018 р. у справі №820/1420/17.

Окрім того, суд першої інстанції правильно вказав про те, що пункти 12, 13 Порядку №879 не встановлюють обов`язку для посадових осіб Укртрансбезпеки надавати водієві протокол, свідоцтво про метрологічну атестацію в ДП "Укрметстандарт" на предмет відповідності технічних характеристик ваг вимогам технічної документації виробника саме у режимі зважування у русі, повідомляти назву вагового комплексу, на якому здійснювався габаритно-ваговий контроль. Також, законодавчо не встановлено вимоги щодо зазначення в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та розрахунку плати за проїзд характеристик вимірювального та зважувального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю.

Стосовно доводів Позивача про неповідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно пунктів 26-27 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З матеріалів справи встановлено, що Відповідачем на адресу Позивача надіслане повідомлення про розгляд справи поштовим відправленням (штрих кодовий ідентифікатор 130) 16.02.2020 року, що підтверджується квитанцією по сплаті поштових послуг, проте через не вручення було повернуто на адресу відправника (а.с.52).

Згідно з інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті ПАТ «Укрпошта» поштове відправлення (штрих кодовий ідентифікатор 130) направлено на адресу Позивача 16.03.2020 року, останнє 19.03.2020 року надійшло до відділення зв`язку, проте не було вручено під час доставки (інші причини) (а.с.53).

Зазначене свідчить, що Позивач мав можливість отримати дане повідомлення, однак вказаним правом не скористався, не зазначаючи при цьому об`єктивних причин, які перешкоджали останньому звернутись до відділення поштового зв`язку та отримати поштове відправлення (штрих кодовий ідентифікатор 130).

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що в позовній заяві ФОП ОСОБА_1 вказує про те, що він отримав засобами поштового зв`язку направлені від Відповідача копії: довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 15.02.2020, акту №034085 від 15.02.2020 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, розрахунку плати за проїзд.

Зазначене свідчить про те, що вибірковість отримання Позивачем поштової кореспонденції надісланої Відповідачем не є доказом неналежного повідомлення останнього про розгляд справи.

Така позиція суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.02.2020 року у справі №820/4624/17.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Відповідач належним чином повідомив Позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі.

Відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону №2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що Управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №134947 від 07.04.2020 р., якою на ФОП ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги Позивача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі №340/1462/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 02 листопада 2020 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова