Справа № 420/5045/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5045/20
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

15 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просила суд:

- визнати протиправними дій відповідача щодо неврахування до стажу позивачки, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги, періоди роботи вчителя фізичного виховання з 18.08.1981 року по 25.08.1984 року, з 25.08.1984 року по 11.08.1986 року, з 12.11.1992 року по 30.08.1996 року та викладача фізвиховання з 30.08.1996 року по 09.08.2019 року;

- зобов`язання відповідача зарахувати в стаж роботи позивача, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги, періоди роботи вчителя фізичного виховання з 18.08.1981 року по 25.08.1984 року, з 25.08.1984 року по 11.08.1986 року, з 12.11.1992 року по 30.08.1996 року та викладача фізвиховання з 30.08.1996 року по теперішній час;

- зобов`язання відповідача призначити та виплати позивачці грошову допомогу в розмірі 10 (десяти) призначених пенсій, як працівнику освіти.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні періодів роботи на посадах вчителя фізичного виховання з 18.08.1981 року по 30.08.1996 року та викладача фізичного виховання з 30.08.1996 року по 28.02.2005 року, і з 01.03.2005 року по теперішній час, а тому таке рішення відповідача має бути скасоване судом та на користь позивачки має бути стягнута грошова допомога у розмірі десяти місячних пенсій.

Представник відповідача позов не визнав, зазначивши, що оскільки управління не надавало позивачці письмової відмови з приводу виплати одноразової грошової допомоги, тому немає підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, спірні періоди, що зазначені в резолютивній частині позовної заяви не відповідають дійсності заявлених вимог позивачки. Доказом цього слугує розрахунок пенсії, де чітко зазначені періоди, які не було включено, а саме: період з 26.08.1986 року по 28.08.1992 року, де позивачка працювала на посадах: вихователь гуртожитку, методист, тренер синхронного плавання, які не підпадають під затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 перелік закладів установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту населення і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Крім того, період роботи позивачки на посаді керівник фізичного виховання не передбачений розділом 1 «Освіта». Таким чином, підстав для призначення позивачці одноразової грошової допомоги у розмірі 10 пенсій немає.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні до стажу ОСОБА_1 , що дає право на виплату одноразової грошової допомоги, періодів роботи на посаді керівника фізичного виховання та викладача фізичного виховання з 01.03.2005 року по дату призначення пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , що дає право на виплату одноразової грошової допомоги, періоди роботи на посаді керівника фізичного виховання та викладача фізичного виховання з 01.03.2005 року по дату призначення пенсії та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу відповідно до п. 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права та неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, суд не надав належної оцінки викладеним доводам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

З 10 серпня 2019 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 5068,76 грн., загальний стаж роботи позивачки склав 41 рік 10 місяців 1 день.

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом №3532/Л-11 від 27.12.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивачку про те, що пунктом 7.1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Право на пенсію працівникам освіти визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, якою затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту населення і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Розділом 1 «Освіта» Переліку посада керівник фізичного виховання не передбачена. Отже для призначення грошової допомоги не має підстав, що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом.

Так, з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що при призначенні пенсії пенсійним фондом не враховано до стажу позивачки, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги, періоди роботи на посаді керівника фізичного виховання та викладача фізичного виховання за період з 01.03.2005 року по дату призначення пенсії.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи № 3668-VІ від 08 липня 2011 року доповнено розділ ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пунктом 7-1 якого передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У підпункті «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі Перелік №909).

Так, згідно з розділом І Переліку № 909 до посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гуртової роботи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про вищу освіту» (далі Закон № 1556-VII) в Україні діють заклади вищої освіти, зокрема, коледж заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність. Коледж також має право відповідно до ліцензії (ліцензій) забезпечувати здобуття профільної середньої, професійної (професійно-технічної) та/або фахової перед вищої освіти.

Приписами частини 2 статті 53 Закону № 1556-VII передбачено, що педагогічні працівники це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.

Згідно із частиною третьою статті 55 Закону №1556-VII повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників закладів вищої освіти установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу другого розділу «Посади педагогічних працівників» Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, посада керівник фізичного виховання відноситься до педагогічних посад.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 року №78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту» затверджено Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти.

Абзацом 2 цієї постанови визначено, що до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років педагогічних та науково-педагогічних працівників зараховується час роботи на посадах, передбачених переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, а також час роботи у спортивних школах усіх типів на посадах керівників, їх заступників з основного виду діяльності, тренерів-викладачів, тренерів-методистів, інструкторів-методистів, акомпаніаторів та на посадах тренерів-викладачів спеціалізованих навчальних закладів спортивного профілю, тим науково-педагогічним працівникам, що працюють за профілем у вищих навчальних закладах III-IV рівня акредитації, керівників фізичного виховання, викладачів фізкультури вищих навчальних закладів I-II рівня акредитації та професійно-технічних навчальних закладів, учителів фізкультури, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи, які працюють за профілем у загальноосвітніх навчальних закладах, і педагогічних працівників, які працюють за профілем у позашкільних та дошкільних навчальних закладах.

На підставі аналізу наведених правових норм, колегія суддів апеляційного суду, прийшла до висновку, що Кабінетом Міністрів України було ототожнено посади керівника фізичного виховання та викладача фізкультури, як таких, що ідентично дають право на зарахування відповідних періодів роботи до вислуги років.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вищевикладене узгоджується із позицією Верховного Суду України, що висвітлена в постанові від 05 березня 2019 року у справі № 686/9307/17.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії трудової книжки ОСОБА_1 , відповідно до наказу від 18.08.1981 року №163 з 18.08.1981 року позивачка прийнята на посаду вчителя фізичного виховання Качуровської СШ Котовського району Одеської області, наказом від 16.08.1984 року №96 з 25.08.1984 року переведена на посаду вчителя фізичного виховання в Котовську середню школу, наказом від 11.08.1986 року №92 звільнена з займаної посади за сімейними обставинами, наказом від 01.09.1992 року №34-к з 01.09.1992 року прийнята на посаду вчителя фізичного виховання Котовської СШ на період відпустки по догляду за дитиною, наказом №203 від 12.11.1992 року прийнята на посаду вчителя фізичного виховання Котовської СШ на постійну роботу, наказом від 29.08.1996 року №96 звільнена від обов`язків вчителя фізичного виховання по переводу в Котовське медичне училище, наказом від 30.08.1996 року №67 з 30.08.1996 року прийнята на посаду викладача фізичного виховання Котовського медичного училища, наказом №27 від 05.03.2005 року призначена на 0,5 посади керівника фізичного виховання залишивши за нею педнавантаження викладача фізичного виховання (аркуші справи 13-16).

Згідно довідок медичного училища ім. В.О. Жуковського №25 від 21.01.2020 року, №04 від 11.01.2020 року, №12 від 05.02.2020 року позивач з 30.08.1996 року по теперішній час працює на посадах: з 30.08.1996 року по 28.02.2005 року - викладач фізичного виховання; з 01.03.2005 року по теперішній час - керівник фізичного виховання на 0,5 ставки та викладач фізичного виховання з наданням годин педагогічного навантаження на повну ставку. Посада керівника фізичного виховання передбачає використання норм робочого часу для встановленої 0,5 ставки - 20 годин на тиждень незалежно від того, є навчальні заняття чи їх немає. Медичне училище ім. В.О. Жуковського є закладом вищої освіти І рівня акредитації (аркуші справи 20, 22-24).

При цьому, згідно наказів Котовського медичного училища позивачка мала педагогічне навантаження, зокрема: згідно наказу №117 від 31.08.2005 року на 2005-2006 навчальний рік - як надане педагогічне навантаження в кількості 904 години; згідно наказу №72 від 31.08.2007 року на 2007-2008 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 996 годин; згідно наказу №81-ос від 01.09.2008 року на 2008-2009 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 718 годин; згідно наказу №75-ос від 01.01.2009 року на 2009-2010 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 896 годин; згідно наказу №76-ос від 01.01.2010 року на 2010-2011 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 830 годин; згідно наказу №107-ос від 01.01.2011 року на 2011-2012 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 788 годин; згідно наказу №126-ос від 31.08.2012 року на 2012-2013 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 620 годин; згідно наказу №113-ос від 02.09.2013 року на 2013-2014 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 702 години; згідно наказу №95-ос від 01.09.2014 року на 2014-2015 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 768 годин; згідно наказу №94-ос від 01.09.2015 року на 2015-2016 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 728 годин; згідно наказу №87-ос від 01.09.2016 року на 2016-2017 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 724 годин; згідно наказу №99-ос від 31.08.2017 року на 2017-2018 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 768 годин; згідно наказу №93-ос від 31.08.2018 року на 2018-2019 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 642 години; згідно наказу №109-ос від 30.08.2019 року на 2019-2020 навчальний рік надане педагогічне навантаження в кількості 587 годин.

Згідно довідки Відділу освіти Куяльницької сільської ради Одеської області №1174м від 09.09.2019 року позивач працювала на посаді вчителя фізичного виховання Качурівської середньої школи Котовського району Одеської області з 18.08.1981 року по 24.08.1984 року, з 16.08.1984 року переведена на посаду вчителя фізичного виховання Котовської СІП №1 і працювала до 11.08.1986 року. потім знов працювала у Котовській СІП №1 з 01.09.1992 року по 30.08.1996 року. За період роботи на посадах у відпустках без збереження заробітної плати не перебувала (аркуш справи 21).

Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявною трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що записами в трудовій книжці та довідками підтверджується факт виконання позивачем обов`язків викладача у навчальному закладі у спірний період, а відтак підтверджується і наявність необхідного стажу для виплати одноразової грошової допомоги при виході на пенсію, а тому дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу позивачки, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги, періодів роботи на посаді керівника фізичного виховання та викладача фізичного виховання з 01.03.2005 року по дату призначення пенсії позивачці є протиправними.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.