Справа № 400/1953/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1953/19
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 26.07.2019р.) по справі за адміністративним позовом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

22.06.2019 року ГУ НП в Миколаївській області звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області (відділ примусового виконання рішень), в якому просило суд скасувати постанову від 12.06.2019 року ВП №590699484 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішення суду від 14.01.2019р. по справі №440/1595/18, яке необхідно було виконати фактично мало «зобов`язальний» характер, т.б. окружний суд, зокрема, саме зобов`язав ГУ НП в Миколаївській області видати стягувачу ОСОБА_1 службове посвідчення, яке підтверджує його повноваження заступника начальника ГУ - начальника СУ ГУ НП в Миколаївській області та спеціальне звання «полковник поліції». Так, перед тим, як виконати це рішення суду позивачем (боржником) 11.04.2019р. було подано заяву до окружного суду про відстрочення виконання даного судового рішення з підстав того, що наказом ГУ НП в Миколаївській області від 20.02.2019р. №46о/с полковника ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції відповідно до ст.77 ч.1 п.6 Закону України "Про Національну поліцію" (в зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби). Однак, в подальшому, суд своєю ухвалою від 20.05.2019р. відмовив позивачу у відстроченні виконання цього судового рішення, яку було оскаржено як в апеляційному, так і в касаційному порядку. Але, при цьому, 16.05.2019р. позивач отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом по справі №440/159518 від 25.04.2019р., якою позивача (боржника) будо зобов`язано позивача виконати судове рішення від 14.01.2019р. в строк 10 робочих днів. Далі, у зв`язку із невиконанням вказаного вище рішення суду з об`єктивних причин, позивач 19.06.2019р. отримав постанову від 12.06.2019р. про накладення штрафу, яку вважає протиправною, оскільки факт звільнення стягувача ОСОБА_1 зі служби в поліції робить фактично неможливим виконання рішення суду по справі №1440/1595/18 в цій частині.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ГУ НП в Миколаївській області - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ГУ НП в Миколаївській області 05.08.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 року та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

21.08.02.2019 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019р. та від 28.08.2019 року відрито апеляційне провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження, відповідно.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких законних підстав для її задоволення.

Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи.

14.01.2019 року рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №1440/1595/18 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Зобов`язано ГУ НП в Миколаївській області видати ОСОБА_1 службове посвідчення, яке підтверджує його повноваження заступника начальника ГУ - начальника СУ ГУ НП в Миколаївській області та спеціальне звання «полковник поліції». Зобов`язано ГУ НП в Миколаївській області ознайомити ОСОБА_1 з НПА, наказами керівництва та посадовими обов`язками за посадою.

Вказане вище рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.01.2019р. по справі №1440/1595/18 набрало законної сили відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019р. (яка, в свою чергу, також була залишена без змін постановою ВС від 14.08.2019р.), копію якої позивач (боржник) отримав 11.04.2019р.

25.04.2019 року Миколаївським окружним адміністративним судом позивачу ОСОБА_1 було видано виконавчий лист.

10.05.2019 року постановою головного державного виконавця Відділу ПВР Управління ДВС ГТУ юстиції у Миколаївській області на підставі заяви стягувача було відкрито виконавче провадження ВП №59069484 та зобов`язано боржника (ГУ НП в Миколаївській області) виконати рішення суду від 14.01.2019р. у 10-денний строк.

Вказану постанову державного виконавця позивач (боржник) отримав 16.05.2019р.

Проте, ще до відкриття виконавчого провадження, т.б. 11.04.2019р. представником ГУ НП в Миколаївській області до окружного суду було подано заяву про відстрочення виконання вказаного вище судового рішення від 14.01.2019р. з підстав того, що наказом ГУ НП в Миколаївській області від 20.02.2019р. №46-о/с полковника ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції відповідно до ст.77 ч.1 п.6 Закону України "Про Національну поліцію" (в зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Але, вищезазначений наказ ГУ НП в Миколаївській області від 20.02.2019р. №46-о/с був оскаржений ОСОБА_1 до Миколаївського окружного адміністративного суду, який, в свою чергу, в подальшому, своїм рішенням від 27.12.2019р. справі №400/786/19 (залишеним без змін постановою 5ААС від 07.04.2020р.) задовольнив цей позов ОСОБА_1 .

Про факт подання до суду вказаної вище заяви ГУ НП в Миколаївській області повідомило Відділ ПВР Управління ДВС ГТУ юстиції у Миколаївській області листом від 17.05.2019р., в якому зокрема, просило зупинити усі виконавчі дії по ВП №59069484 та скасувати постанову державного виконавця від 10.05.2019р. про стягнення виконавчого збору.

Проте, 20.05.2019 року ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду (залишеним без змін постановою 5 ААС від 17.12.2019р. та ухвалою ВС від 11.02.2020р.) у задоволенні вказаної вище заяви ГУ НП в Миколаївській області про відстрочення виконання рішення суду від 14.01.2019р. по справі №1440/1595/18 - відмовлено.

Однак, не зважаючи на повідомлення позивача від 17.05.2019р. та його звернення до суду, головний державний виконавець Відділу ПВР Управління ДВС ГТУ юстиції у Миколаївській області своєю постановою від 12.06.2019р. за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем 10-денний строк судового рішення наклав на боржника (ГУ НП в Миколаївській області) штраф в сумі 5100 грн.

Не погоджуючись з такими діями та спірною постановою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та спірної постанови відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, як видно зі змісту приписів ч.1 ст.1 . Закону України «Про виконавче провадження», «виконавче провадження», як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3)законності та інш.

А згідно із ч.1 ст.3 цього ж Закону, підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.18 даного Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом та під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч.1 ст.26 даного Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається зі змісту приписів п.6 ч.1 ст.34 вказаного Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

А як слідує зі змісту вимог ч.ч.1-4 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» №1404, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на 3-й робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого ч.2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

А згідно із ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як визначено п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404., виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, правовою підставою для накладення державним виконавцем на «боржника» спірного штрафу у межах виконавчого провадження, в даному випадку, є невиконання ним у встановлений 10-денний строк без поважних причин судового рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.01.2019р. по справі №1440/1595/18 (яке набрало законної сили згідно із постановами 5ААС від 02.04.2019р.).

При цьому, слід зауважити, що застосування такого заходу реагування (т.б. ухвалення постанови від 12.06.2019р.) є обов`язком державного виконавця і націлено як на виконання рішення суду, яке ще 02.04.2019р. набрало законної сили, так і на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Як передбачено статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно ж до положень ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Аналогічні положення містяться і в ч.ч.2,3 ст.14 КАС України, згідно яких, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, при цьому необхідно зауважити, що приписами ч.ч.2,3 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також прямо та чітко визначено, що усі судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Про обов`язковість судових рішень також згадано і в статті 370 КАС України.

Так, як встановлено судами обох інстанцій та вже неодноразово зазначалося вище, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.01.2019р. по справі №1440/1595/18 (яке набрало законної сили згідно із постановами 5ААС від 02.04.2019р. та ВС від 14.08.2019р.), ГУ НП в Миколаївській області (т.б. позивача по даній справі) було зобов`язано видати «стягувачу» ОСОБА_1 службове посвідчення, яке підтверджує його повноваження заступника начальника ГУ - начальника СУ ГУ НП в Миколаївській області та спеціальне звання «полковник поліції».

Однак, як свідчать матеріали справи та вже наголошувалося вище, ГУ НП в Миколаївській області (боржник), не зважаючи на вищезазначені обставини, тривалий час фактично безпідставно не виконувало вказане судове рішення від 14.01.2019р., яке набрало законної сили 02.04.2019р., посилаючись на звернення до окружного суду із заявою про відстрочення виконання вказаного вище судового рішення від 14.01.2019р. (у задоволенні якої було відмовлено ухвалою ОААС від 20.05.2019р. (залишеною без змін постановою 5ААС від 17.12.2019р. і ухвалою ВС від 11.02.2020р.)) з підстав наявності чинного наказу від 20.02.2019р. №46-о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції (який рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.12.2019р. по справі №400/786/19 (залишеним без змін постановою 5ААС від 07.04.2020р.) фактично був скасований).

А як вже зазначалося вище, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання.

При цьому, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, також вважає за необхідне зазначити й про те, що з часу набрання вказаними рішеннями суду законної сили, відкриття виконавчого провадження та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження у Головного управління Національної поліції в Миколаївській області було достатньо часу та можливостей як для поновлення ОСОБА_1 на посаді, так і для видачі йому службового посвідчення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, «боржником» (т.б. позивачем) лише тільки 19.07.2019 року (т.б. вже після подання позовної заяви про скасування штрафу) було поновлено ОСОБА_1 на посаді та видано йому службове посвідчення, після чого, відповідно, постановою державного виконавця від 19.07.2019р. (т.б. в той же день) дане виконавче провадження ВП№59069484 було закрито на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404.

Таким чином, на підставі вищевикладених обставин, судова колегія, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що посадова особа відповідача при ухваленні оскаржуваної постанови від 12.06.2019р. ВП №590699484 про накладення на «боржника» штрафу за не виконання рішення суду, діяла правомірно, в межах наданих повноважень та порушень вимог Закону України №1404 не допустила, у зв`язку з чим, підстави для скасування цієї постанови від 12.06.2019р. дійсно відсутні.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.287,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 03.11.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко