Справа № 640/7367/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7367/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -Головне управління Державної казначейської служби в м. Києві про стягнення нарахованого і не отриманого щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання незаконними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати в повному обсязі нарахованого щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці з 5 серпня по 1 грудня 2018 року та про стягнення недоплачених коштів у суммі 287 361,68 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачу з серпня 2018 року проведено перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; розмір перерахунку відповідає вимогам чинного законодавства; сума нарахованих коштів за період з 03.08.2017 по 31.12.2017 в сумі 180757,16 грн. обліковується та підлягає виплаті в порядку погашення заборгованості згідно відповідного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 01.10.2011 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів», як суддя Конституційного Суду України у відставці.

Позивач 12.03.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просив повідомити: про причини несвоєчасного перерахування щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці, а саме з 1 грудня, а не з 5 серпня 2018 року та чи буде здійснений перерахунок та протягом якого часу; на підставі чого щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачено у більшому ніж передбачено законом розмірі у листопаді 2018 року та березні 2019 року.

Листом від 11.04.2019 №78069/02 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що виплата перерахованого з 05.08.2018 щомісячного довічного грошового утримання суддям Конституційного Суду України у відставці нарахована у листопаді 2018 року та зазначено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці проведено з 01.01.2019. В листі вказано, що розмір довічного грошового утримання судді у відставці з 05.08.2018 складає 161790,81 грн., з 01.09.2018 - 173513,83 грн. та з 01.01.2019 - 189165,13 грн.

Вважаючи, що відповідачем фактично недоплачено нараховану до виплати суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем не доведено вчинення дій по виплаті в повному обсязі нарахованого щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці з 5 серпня по 1 грудня 2018 року.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 та ч. 6 ст. 48 Закону України від 07.07.2010 "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, чинній на час набуття позивачем права на щомісячне довічне грошове утримання) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Аналогічні положення закріплені у ст. 48 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, № 686/24597/16, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 11.02.2020 у справі №200/3958/19.

Відповідно до статті 27 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» cуддя Конституційного Суду у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується у розмірі 50 відсотків винагороди судді Конституційного Суду.

У разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду у відставці. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми винагороди Судді з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачується безвідносно до заробітку (прибутку), що його Суддя одержав після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачують органи Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Судді Конституційного Суду, який не має права на відставку, при досягненні пенсійного віку, встановленого законом, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 № 2509-VIII внесені зміни до статті 26 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Статтею 26 Закону України «Про Конституційний Суд України» з урахуванням внесених змін, визначено, що винагорода судді Конституційного Суду встановлюється цим Законом.

Винагорода виплачується з дня, що є наступним за днем призначення Судді на посаду.

Посадовий оклад судді Конституційного Суду встановлюється у розмірі посадового окладу судді Верховного Суду.

До стажу роботи Судді , який дає право на доплату за вислугу років, зараховується також стаж професійної діяльності у сфері права.

Частиною другою статті 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Таким чином, внесені зміни до законів України призвели до збільшення розміру винагороди діючих суддів Конституційного Суду України та як наслідок позивач з 05.08.2018 набув право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці.

На підставі довідки Конституційного Суду України від 24.09.2018 №6/1-23-111 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 р. N 11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року N 192-VIII та вказано, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

В зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України позивачу здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з 01.01.2019.

Колегія суддів зазначає, що розмір призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не є предметом даного спору. Спірним є розмір фактично виплачених позивачу коштів.

З даних інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (далі - ІКІС ПФ України), які додані відповідачем до листа від 11.04.2019 №78069/02 про надання позивачу відповіді, вбачається:

1) нараховано до виплати наступні кошти:

- серпень 2018 - 161 790,81 грн.;

- вересень 2018 - 173 513,83 грн.;

- жовтень 2018 - 173 513,83 грн.;

- листопад 2018 - 173 513,83 грн.;

- грудень 2018 - 173 513,83 грн.;

- січень 2019 - 189 165,13 грн.;

- лютий 2019 - 189 165,13 грн.;

- березень 2019 - 189 165,13 грн.

2) за спірний період виплачено:

- серпень 2018 (тип: основна) - 82 660,43 грн.;

- вересень 2018 (тип: основна) - 82 660,43 грн.;

- жовтень 2018 (тип: основна) - 82 660,43 грн.;

- листопад 2018 (тип: додаткова) - 103 975,01 грн.;

- грудень 2018 (тип: додаткова) - 180 757,16 грн. (заблоковано);

- січень 2019 (тип: основна) - 173 513,83 грн.;

- лютий 2019 (тип: основна) - 173 513,83 грн.;

- березень 2019 (тип: основна) - 263 482,05 грн.

Згідно банківської виписки від 22.04.2019 по картці/рахунку позивача № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», розмір отриманих коштів в період 01.08.2018 - 21.04.2019 складає 1 325 144,97 грн., а саме:

- 09.08.2018 - 82 660,43 грн.;

- 07.09.2018 - 82 660,43 грн.;

- 09.10.2018 - 82 660,43 грн.;

- 09.11.2018 - 103 975,01 грн.;

- 07.12.2018 - 173 513,83 грн.;

- 09.01.2019 - 173 513,83 грн.;

- 08.02.2019 - 173 513,83 грн.;

- 07.03.2019 - 263 482,05 грн.;

- 09.04.2019 - 189 165,13 грн.

Отже, має місце різниця між нарахованими до виплати сумами та фактично виплаченими позивачу, яка становить суму 287 361,68 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на вимогу ухвали суду першої інстанції від 12.12.2019 про надання окремого розрахунку із зазначенням дати призначення, нарахування та фактичної виплати щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці за період серпень 2018 року - березень 2019 року та інформації щодо підстав блокування платежу в розмірі 180 757,16 грн. відповідачем суду не надано витребуваних доказів.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач підтверджує, що розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача становив з 05.08.2018 - 161790,81 грн., з 01.09.2018 - 173513,83 грн. та з 01.01.2019 - 189165,13 грн. Зазначає, що такі суми були нараховані і виплачені позивачу. Проте, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження фактичного здійснення таких виплат позивачу. Крім того, відповідачем не зазначено жодних зауважень щодо неможливості надання суду таких доказів.

Відовідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість з наданих відповідачем виписок з ІКІС ПФ України вбачається фактична не виплата спірних коштів та обгрунтованість позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що кошти за період з 03.08.2017 по 31.12.2017 в сумі 180757,16 грн. обліковуються та підлягають виплаті в порядку погашення заборгованості згідно відповідного Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 (далі - Порядок), колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки така сума не стосується спірного періоду у даній справі. Крім того, спірна сума заборгованості виникла внаслідок фактичної невиплати коштів, а не на підставі судового рішення, тому посилання пенсійного органу норми Порядку №649 є необгрунтованими.

Також колегія суддів вважає необхідним звернути увагу відповідача на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 640/5248/19 визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Отже, позивачем недоотримано щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці за період з 5 серпня по 1 грудня 2018 року в розмірі 287 361,68 грн., тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 вказаних коштів.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов