Справа № 560/1709/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1709/20

Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

28 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю.

за участю: секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.

представника позивача: Мєлєкєсцева О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області) в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 11.02.2020 №22-2169-СГ про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0423 га для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :04:002:0051 за межами населених пунктів Вільховецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області та передачі даної земельної ділянки у власність

-зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0423 га, для ведення фермерського господарства, за кадастровим номером :04:002:0051 за межами населених пунктів Вільховецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.02.2020 №22-2169-СГ "Про відмову у наданні у власність земельної ділянки";

-зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0423 га для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :04:002:0051 за межами населених пунктів Вільховецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області.

Не погоджуючись із рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зокрема скаржником зауважено, що право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0051 громадянином ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не припинене, тому ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області не має повноважень передавати таку земельну ділянку у власність іншим громадянам.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просить відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 09.12.2016 №22-32779-СГ позивачці надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у розмірі земельної частки (паю), що відповідає розміру земельної частки (паю) на території Вільховецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, із земель, що знаходяться в оренді в засновника фермерського господарства "Джерело-АВС" ОСОБА_3 для подальшої передачі у власність.

В подальшому, ФОП ОСОБА_4 розроблено проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2.0423 га для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :04:002:0051.

Відповідно до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 22.03.2017 №297/82-17, останній розроблено у відповідності до вимог чинного законодавства України та не суперечить встановленим нормам і правилам правових актів. Підсумкова оцінка проекту землеустрою - погоджується.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.02.2020 №22-2169-СГ позивачці відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.0423 га для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів Вільховецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області (кадастровий номер :04:002:0051) у зв`язку з тим, що запитувана земельна ділянка не перебуває у користуванні ФГ "Джерело-АВС" та третіх осіб згідно з договором оренди від 18.06.2015 №17.

Вважаючи такий наказ протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що такий проект землеустрою не погоджений в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Набуття права на землю громадянами врегульовано главою 19 ЗК України, яка, зокрема, визначає підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності (стаття 116), порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами (стаття 118), норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам (стаття 121 ЗК України), повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування (стаття 122 ЗК України).

Приписами ч. 2 ст. 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 93 ЗК України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 13 статті 123 та частиною 6 ст. 186-1 ЗК України передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Ст. 50 Закону України "Про землеустрій" врегульовано, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом) та письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду.

Рішення про затвердження проекту, як один з етапів процедури відведення земельної ділянки, є одночасно рішенням про передачу зазначеної земельної ділянку у власність чи у користування.

Водночас, згідно з статтею 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Аналіз ст. 186-1 ЗК України, ст. 50 Закону України "Про землеустрій" у взаємозв`язку зі ст. 116 ЗК України свідчить, що письмова згоду землевласника (землекористувача), є лише необхідною частиною документації, що включається до проекту землеустрою. Проте передачі у власність чи користування підлягають земельні ділянки, що не обтяжені іншими речовими правами на неї, тобто є вільними.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, що викладена в постанові Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі №816/1331/17 (адміністративне провадження №К/9901/44447/18).

Як свідчать матеріали справи, земельна ділянка, кадастровий номер :04:002:0035, в результаті поділу якої утворилась земельна ділянка кадастровий номер :04:002:0051, згідно договору оренди землі №17 від 18.06.2015 перебуває в користуванні (оренді) ОСОБА_3 .

За змістом ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Так, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна отриманої судом, договір оренди землі №17 від 18.06.2015 зареєстрований 27.07.2015 та станом на час розгляду даної справи не розірвано.

Таким чином, право оренди земельної ділянки у ОСОБА_3 виникло з моменту державної реєстрації договору, який станом на час виникнення спірних правовідносин є дійсним.

Так, згідно із частиною першою статті 13 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство" (далі Закон № 973-IV) члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Водночас, відповідно до статті 7 Закону №973-IV надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому ЗК України.

Положеннями статті 32 ЗК України також передбачено право членів фермерських господарств на приватизацію земельних ділянок шляхом передачі безоплатно у приватну власність наданих їм у користування земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди (частина перша статті 31 ЗК України та частина перша статті 12 Закону №973-IV).

Зміст наведених норм права свідчить про те, що члени фермерського господарства наділені правом на одержання безоплатно у власність із земель державної або комунальної власності земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) в загальному порядку, передбаченому ЗК України. Натомість, члени фермерського господарства, які володіють земельними ділянкам на праві користування, мають право на одержання безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельних ділянок у розмірі земельної ділянки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, статтею 13 Закону №973-IV передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування.

Виділення членам фермерського господарства земельної ділянки у власність із земель, що перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства чинним законодавством не передбачено.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 817/69/18.

Згідно матеріалів справи, ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області, розглянувши клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 267201 га у власність для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту Вільховецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, відмовило у його задоволенні з огляду на те, що згідно з поданими документами дана земельна ділянка перебуває в оренді ОСОБА_3 .

Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою за правилами п. "а" ст. 141 ЗК України є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно з частиною 2 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Отже, припинення права користування орендованою земельною ділянкою не настає автоматично в силу добровільної відмови від права користування земельною ділянкою. Добровільна відмова є лише підставою для розірвання договору оренди та прийняття власником рішення про припинення права користування земельною ділянкою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що нотаріально посвідчена згода голови ФГ "Джерело-АВС" на припинення договору оренди землі у зв`язку із передачею у власність членам фермерського господарства, не є відмовою від права постійного користування земельною ділянкою в розумінні положень статті 141 ЗК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що затвердження проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність іншій особі з подальшим наданням цієї ділянки у власність, суперечить положенням частини п`ятої статті 116 ЗК України, якою передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відтак, вказані обставини є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Подібна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 15.04.2020 у справі №817/72/18.

Крім того, колегія суддів зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи у користування.

Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17 та від 19 червня 2018 року в справі № 806/2982/17.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, за результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами відповідали критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, приходить до висновку про необгрунтованність позовних вимог позивача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 304, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 листопада 2020 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.