Справа № 200/8195/20-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 р. Справа№200/8195/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Військової частини № НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 )

про визнання протиправними дії, стягнення заборгованості, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини № НОМЕР_2 про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування і виплати індексації грошового забезпечення з 22 серпня 2013 року без застосування базового місяця серпня 2013 року, з 1 грудня 2015 року без застосування базового місяця січня 2008 року, без врахування всіх складових грошового забезпечення, які не мали разового характеру, щодо нарахування і виплати грошового забезпечення з 1 березня 2018 року до 6 квітня 2020 року без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", стягнення заборгованості з виплати індексації грошового забезпечення за період служби з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року у розмірі 192773 грн. 75 коп., заборгованості з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року у розмірі 41965 грн. 58 коп., заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки у розмірі 67088 грн. 78 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку з 7 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у розмірі 167970 грн. 66 коп., зобов`язання нарахувати і виплатити на суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, недоплаченого грошового забезпечення та компенсації невикористаної додаткової відпустки при звільненні.

Ухвалою від 7 вересня 2020 року Донецький окружний адміністративний суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження в адміністративній справі № 200/8195/20-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 15 вересня 2020 року суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження в адміністративній справі № 200/8195/20-а.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Позивач у позовній заяві зазначив, що ознайомившись із довідками про його грошове забезпечення, які він отримав від відповідача у відповідь на адвокатський запит, йому стало відомо про те, що під час проходження ним військової служби з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року, відповідачем сума індексації нараховувалась і виплачувалась йому в значно менших розмірах, ніж це передбачено діючим законодавством з підстав невірно визначеного базового місяця її нарахування, а також до розрахунку сум індексації відповідачем не було включено всіх складових його грошового забезпечення, які не мали разового характеру. Також відповідачем з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року невірно розраховувались і виплачувались позивачу посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та інші надбавки, премії із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб без урахування мінімального порогу 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року відповідно до п. 1 Примітки додатку 1 та Примітки додатку 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Також позивач вважає, що у зв`язку із вищенаведеними обставинами йому також було невірно розраховано суму компенсації невикористаної ним відпустки при звільненні. Підсумовуючи, позивач звертає увагу суду на той факт, що у зв`язку із тим, що відповідач в день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення не виплатив всіх належних йому виплат, тому він був звільнений зі служби без проведення остаточного розрахунку, внаслідок чого вважає, що виплаті підлягає також сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 7 квітня 2020 року.

Відповідач надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги поданих заперечень відповідач, зокрема, зазначив, що дія п. 10-2 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України» № 1078, яка визначає з якого місяця здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації включно для певних категорій працівників, які вказані в зазначеному пункті, а не для всіх, як вважає позивач. Зазначає, що дія п. 10-2 зазначеного порядку, яка застосовується з 1 грудня 2015 року, розповсюджується на працівників, яких після 30 листопада 2015 року переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, на новоприйнятих після 30 листопада 2015 року працівників, а також на працівників, які після 30 листопада 2015 року використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, і саме для таких працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник. У період з 30 листопада 2015 року до 1 березня 2018 року позивача не було ані переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, ані переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи. Також позивача не було прийнято після 30 листопада 2015 року і до 1 березня 2018 року на роботу, а також він після 30 листопада 2015 року до 1 березня 2018 року не використав відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, п. 10-2 Порядку № 1078, в редакції Постанови КМУ № 1013 від 9 грудня 2015 року, яка застосовується з 1 грудня 2015 року, на позивача у вказаний період не розповсюджується. Щодо посилання позивача на лист Мінсоцполітики від 28 квітня 2016 року № 201/10/1.37-16 відповідач зазначає, що він не є нормативно-правовим актом та не ґрунтується на приписах ч. 1 ст. 58 Конституції України про дію нормативно-правових актів у часі, а тому не може свідчити про протиправність дій відповідача при обчисленні позивачу індексації з 1 грудня 2015 року за базовим місяцем інакшим ніж січень 2008 року.

Щодо не врахування при обчисленні позивачу грошового забезпечення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» відповідач зазначає, що наказом Міністерства оброни України № 280 від 22 травня 2017 року, розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оброни України є Міністерство оборони. Відповідно до вимог пункту 7 наказу Міністра оборони України № 65 від 15 лютого 2018 року «Про бюджетну політику Міністерства оброни України на 2018 рік», а також відповідно до пункту 5 Наказу Міністра оброни України № 30 від 25 січня 2019 року «Про бюджетну політику Міністерства оброни України на 2019 рік», витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2018 році та 2019 році здійснювались за нормами установленими нормативно-правовими актам, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення. Рішенням Міністерства оборони України від 26 січня 2019 року № 248/1479 було встановлено, що з 1 березня 2018 року посадові оклади та оклади за військовим званням встановлюються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та тарифного коефіцієнта згідно з тарифним розрядом, встановленим у штаті військової частини за відповідною посадою та тарифним коефіцієнтом за відповідним присвоєним військовим званням. Таким чином, зазначає відповідач, виданим пізніше нормативно правовим актом того ж самого органу, що прийняв первісну Постанову № 704, уточнено механізм обрахунку розмірів посадових окладів та окладів за військовими званнями. У зв`язку із чим в період проходження військової служби позивач отримував грошове забезпечення на підставі правової норми прямої дії, а саме нормативно-правового акту. Відповідач рахує, що не відображення таких змін, внесених постановою КМУ № 103, в п. 1 Примітки Додатку1 та Примітки Додатку 14 постанови № 704 є недоліком вказаного нормативно-правового акту і не може впливати на визначення у відповідності до законів України розмірів, поряд з іншими, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців. Також відповідач зазначає про те, що за змістом п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-19 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Аналогічні вимоги щодо визначення розмірів, зокрема, посадових окладів за військовим (спеціальним) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу містяться в Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Державної прикордонної служби України».

Щодо стягнення середнього заробітку відповідач зазначає, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, тобто на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України - Кодекс законів про працю України не поширюється. Також зазначає, що згідно із законодавством військовослужбовці отримують не заробітну плату, а грошове забезпечення. Структуру грошового забезпечення військовослужбовців визначено статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якою до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. З огляду на те, що для проведення розрахунків належної до виплати суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника дану позовну вимогу відповідач вважає передчасною.

Позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача, в якому вважає, що в листі Мінсоцполітики від 28 квітня 2016 року № 201/10/1.37-16 надані роз`яснення, в яких зазначено, що з грудня 2015 року виплачується індексація в залежності від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник, а не від моменту його прийняття на роботу. Зазначає, що дана норма розповсюджується на всіх працівників, а не тільки на тих, кого прийнято на роботу з грудня 2015 року, погоджується, що п. 10-2 Порядку № 1078 застосовується з грудня 2015 року, але вважає, що тільки в тому сенсі, що всі працедавці з грудня 2015 року мають перерахувати розмір індексації і виплачувати її в залежності від останнього підвищення окладу за посадою, яку займає працівник. Також вважає хибним висновок відповідача щодо застосування як об рахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року є постанова КМУ від 21 лютого 2018 року № 103, якою були внесені зміни до п. 4 Постанови КМУ № 704 з тих підстав, що постановою КМУ від 21 лютого 2018 року № 103 було внесено зміни, які стосувались визначення розміру посадових окладів, окладів осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) при перерахунку пенсій, а не розрахунку окладів діючим військовослужбовцям. Також звертає увагу суду на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду № 826/6453/18 від 29 січня 2020 року визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови КМУ № 103, яким було внесено вищезазначені зміни. Таким чином вважає, що положення Постанови КМУ № 103 в частині змін п. 4 Постанови КМУ № 704 є недіючими. Одночасно позивач посилаючись на сталу практику Верховного Суду вказує на те, що оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців Державної прикордонної служби України, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум необхідно застосовувати норми ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з Державної прикордонної служби України. Поряд з цим позивач заперечив проти передчасності своєї позовної вимоги з підстав не встановлення розміру недоплаченої йому суми звернувши увагу суду на той факт, що постановою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19 було встановлено, що суд апеляційної інстанції встановивши право позивача на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визначив розмір такого стягнення, у зв`язку із чим справу було повернуто на новий розгляд апеляційній інстанції.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_4 , що виданий Кальміуським районним відділом у місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області 6 вересня 2019 року, РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 30 квітня 2015 року Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Судом на підставі матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що позивач у період з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року проходив військову службу в Донецькому прикордонному загоні.

Як вбачається із витягу з наказу начальника 1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України м. Маріуполь від 6 квітня 2020 року № 150-ОС прапорщика ОСОБА_1 , старшого техніка інженерно-саперного відділення оперативно-бойової прикордонної комендатури «Волноваха», звільненого з військової служби в запас наказом начальника Донецького прикордонного закону від 6 березня 2020 року № 109-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Згідно зазначеного витягу позивачу виплачено грошову компенсацію за 84 дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2020 роки.

Представником позивача 1 серпня 2020 року за вих. № 103-89/20 направлено на адресу Донецького прикордонного загону адвокатський запит з проханням надати наступні довідки відносно позивача за період його служби, а саме: довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення з розшифровкою всіх виплат помісячно; довідку розрахунок сум індексації грошового забезпечення; та повідомити розмір виплаченої суми; довідку про надання (ненадання) додаткових оплачуваних відпусток як учаснику бойових дій; довідку-розрахунок компенсації невикористаних додаткових оплачуваних відпусток при звільненні. А також у запиті містилась вимога про нарахування та виплату позивачу недоплачених з 1 березня 2018 року по день його звільнення посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших доплат, надбавки виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року відповідно до примітки до додатків 1, 14 Постанови КМУ № 704 від 30 серпня 2017 року.

У відповідь на адвокатський запит від 7 серпня 2020 року № 103-89/20 Східне регіональне управління Донецького прикордонного загону Державної прикордонної служби України надіслало інформаційний лист в якому повідомило про те, що суми індексації грошового забезпечення позивача за період його служби нараховані відповідно до нового Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078 та виплачено в повному обсязі. Грошова компенсація за невикористану додаткову як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки нарахована та виплачена в повному обсязі у липні 2020 року. З приводу нарахування та виплати позивачу посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років з 1 березня 2018 року по день звільнення повідомило про те, що відповідно до Постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103, тобто нормативно-правового акту, що виданий пізніше КМУ первісної постанови від 30 серпня 2017 року № 704, уточнено механізм обрахунку розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням військовослужбовців, вважаючи що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своїй чинності, позивачу грошове забезпечення виплачувалось на підставі правової норми прямої дії. Також відповідач зазначив про те, що станом на 5 серпня 2020 року заборгованість за будь-якими виплатами перед позивачем відсутня. Додатком до інформаційного листа були архівні відомості грошового забезпечення за 2013-2020 роки, довідка-розрахунок індексації грошового забезпечення позивача від 5 серпня 2020 року та довідка-розрахунок про надання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій від 5 серпня 2020 року № 389.

Як вбачається із довідки-розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року сума нарахованої індексації становить: лютий 2014 року 13 грн. 40 коп., за березень 2014 року 13 грн. 40 коп., за квітень 2014 року 13 грн. 40 коп., за грудень 20014 року 49 грн. 94 коп., за червень 2014 року 92 грн. 57 коп., за липень 2014 року 142 грн. 51 коп., за грудень 2014 року 29 грн. 23 коп., за січень 2015 року 32 грн. 37 коп., за лютий 2015 року 91 грн. 35 коп., за березень 2015 року 131 грн. 54 коп., за квітень 2015 року 130 грн. 41 коп., за травень 2015 року 130 грн. 41 коп., за червень 2015 року 130 грн. 41 коп., за липень 2015 року 157 грн. 21 коп., за серпень 2015 року 157 грн. 21 коп., за вересень 2015 року 160 грн. 73 коп., за жовтень 2015 року 160 грн. 73 коп., за листопад 2015 року 160 грн. 73 коп., за грудень 2015 року 160 грн. 73 коп., за січень 2016 року 181 грн. 40 коп., за лютий 2016 року 181 грн. 40 коп., за березень 2016 року 181 грн. 40 коп., за квітень 2016 року 181 грн. 40 коп., за травень 2016 року 184 грн. 06 коп., за червень 2016 року 271 грн. 06 коп., за липень 2016 року 271 грн. 06 коп., за серпень 2016 року 271 грн. 06 коп., за вересень 2016 року 271 грн. 06 коп., за жовтень 2016 року 271 грн. 06 коп., за листопад 2016 року 271 грн. 06 коп., за грудень 2016 року 302 грн. 86 коп., за січень 2017 року 302 грн. 86 коп., за лютий 2017 року 302 грн. 86 коп., за березень 2017 року 302 грн. 86 коп., за квітень 2017 року 302 грн. 86 коп., за травень 2017 року 368 грн. 54 коп., за червень 2017 року 368 грн. 54 коп., за липень 2017 року 368 грн. 54 коп., за серпень 2017 року 434 грн. 21 коп., за вересень 2017 року 434 грн. 21 коп., за жовтень 2017 року 434 грн. 21 коп., за листопад 2017 року 434 грн. 21 коп., за грудень 2017 року 503 грн. 73 коп., за січень 2018 року 503 грн. 73 коп., за лютий 2018 року 503 грн. 73 коп., за грудень 2018 року 71 грн. 08 коп., за січень 2019 року 71 грн. 08 коп., за лютий 2019 року 71 грн. 08 коп., за березень 2019 року 13 грн. 47 коп., за квітень 2019 року 134 грн. 47 коп., за травень 2019 року 134 грн. 47 коп., за червень 2019 року 134 грн. 47 коп., за липень 2019 року 206 грн. 72 коп., за серпень 2019 року 206 грн. 72 коп., за вересень 2019 року 206 грн. 72 коп., за жовтень 2019 року 206 грн. 72 коп., за листопад 2019 року 206 грн. 72 коп., за грудень 2019 року 216 грн. 51 коп., за січень 2020 року 216 грн. 51 коп., за лютий 2020 року 216 грн. 51 коп., за березень 2020 року 216 грн. 51 коп., за квітень 2020 року (з 1 по 6) 43 грн. 30 коп.; сума виплаченої індексації становить: за квітень 2014 року 40 грн. 20 коп., за травень 2014 року 49 грн. 94 коп., за червень 2014 року 92 грн. 57 коп., за липень 2014 року 142 грн. 51 коп., за грудень 2014 року 29 грн. 23 коп., за листопад 2015 року 666 грн. 49 коп., за грудень 2018 року 71 грн. 08 коп., за січень 2019 року 71 грн. 08 коп., за лютий 2019 року 71 грн. 08 коп., за березень 2019 року 134 грн. 47 коп., за квітень 2019 року 134 грн. 47 коп., за травень 2019 року 134 грн. 47 коп., за червень 2019 року 134 грн. 47 коп., за листопад 2019 року 1033 грн. 60 коп., за грудень 2019 року 216 грн. 51 коп., за січень 2020 року 216 грн. 51 коп., за лютий 2020 року 216 грн. 51 коп., за березень 2020 року 216 грн. 51 коп., за квітень 2020 року (з 1 по 6) 8706 грн. 23 коп., за жовтень 2020 року 698 грн. 38 коп.

Як вбачається з архівних відомостей за період з березня 2018 року по грудень 2018 року посадовий оклад позивача у березні складав 3080 грн., оклад за військовим званням 880 грн., у квітні посадовий оклад складав 3 164 грн. оклад за військовим званням 880 грн., у травні посадовий оклад складав 3 170 грн. оклад за військовим званням 880 грн., у червні посадовий оклад складав 3 170 грн. оклад за військовим званням 880 грн., у липні посадовий оклад складав 3 170 грн. оклад за військовим званням 880 грн., у серпні посадовий оклад складав 3 170 грн. оклад за військовим званням 880 грн., у вересні посадовий оклад складав 3 170 грн. оклад за військовим званням 950 грн., у жовтні посадовий оклад складав 3 170 грн. оклад за військовим званням 950 грн., у листопаді посадовий оклад складав 3 170 грн. оклад за військовим званням 950 грн., у грудні посадовий оклад складав 3 170 грн. оклад за військовим званням 950 грн.

Із архівних відомостей за період з січня 2019 року по грудень 2019 року вбачається, що посадовий оклад позивача складав 3 170 грн., оклад за військовим званням 950 грн., надбавка за вислугу років складала 1 236 грн.

Із архівних відомостей за період з січня 2020 року по квітень 2020 року вбачається, що посадовий оклад позивача у січні, лютому, березні складав 3 170 грн., у квітні 634 грн., оклад за військовим званням 950 грн., у квітні 190 грн., надбавка за вислугу років у січні, лютому, березні складала 1 236 грн., у квітні 247 грн. 20 коп.

На підставі довідки-розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій щодо позивача від 8 серпня 2020 року № 389, що видана Східним регіональним управлінням Донецького прикордонного загону Державної прикордонної служби України судом встановлено, що на день виключення позивача зі списків особового складу частини грошове забезпечення склало 12 630 грн. 50 коп., в тому числі: посадовий оклад 3 170 грн., оклад за військовим званням 950 грн., надбавка за вислугу років 30 % - 1 236 грн., надбавка за особливість проходження служби 50% - 2 678 грн., преміювання 145 % - 4 596 грн. 50 коп. Загальна сума грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015 -2019 роки склала 35 365 грн. 40 коп. (12 630 грн. 50 коп./ 30 календарних днів *84 календарних днів = 35 365 грн. 40 коп.).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень 1 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Частиною першою статті другої Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

В силу абзацу 2 частини третьої статті 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III).

Статтею 19 цього Закону визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Поняття індексації грошових доходів наведене у Законі України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII, де зазначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Так, згідно із статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (стаття 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

У відповідності до статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078).

Пунктом 1-1 Порядку №1078 зазначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття; 5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються; 6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів; 7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

З аналізу наведених норм вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) - є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Суд звертає увагу на правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у п. 23 справи «Сук проти України» від 10.03.2011 року, заява №10972/05, де зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що не нарахування (або нарахування не в повному розмірі) та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у період служби з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року свідчить про порушення відповідачем вимог Закону від 03.07.1991 № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Аналогічного змісту викладена позиція у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17 та від 19 червня 2019 року у справі № 825/1987/17, від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 05.02.2020 року по справі № 825/565/17.

Втім, при вирішенні судом вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача суд виходить із того, що не проведення в повному обсязі розрахунку, нарахування та невиплати (або нарахування та невиплата в повному розмірі) індексації грошового забезпечення за своєю суттю є бездіяльністю, а не дією. Отже суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення розрахунку, нарахування та виплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення в період його служби з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року.

Щодо визначення базового місяця індексації при врегулюванні спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Згідно з п. 4 цього Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до абз. 8 п. 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Між тим, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

На час призову позивача на військову службу у серпні 2013 року діяв абзац 3 п. 10-1 Порядку № 1078, за правилами якого обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

Тому первісно з серпня 2013 року відповідач мав встановити базовим саме цей місяць.

Таким чином суд погоджується з позивачем, що базовим місяцем при обчисленні індексації позивача у період з 22 серпня 2013 року по 30 листопада 2015 року є серпень 2013 року.

Також суд зазначає, що пункт 10-2 Порядку № 1078, викладений в новій редакції Постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015, якою в тому числі внесено зміни: поширено його положення для новоприйнятих працівників, та застосовується з 1 грудня 2015 року.

Відповідно до пункту 14 Порядку роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Мінсоцполітики в листі від 28.04.2016 р. № 201/10/1.37-16 надало роз`яснення щодо індексації заробітної плати, яке полягає в наступному.

Пунктом 10-2 Порядку № 1078 визначено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Враховуючи викладене та наведені у листі дані, для працівника, який працює з лютого 2014 року, обчислення індексу споживчих цін має здійснюватись з місяця підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулося у квітні 2012 року, то для визначення суми індексації такому працівнику з грудня 2015 року має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з травня 2012 року.

Таким чином, з грудня 2015 року позивач має право на проведення індексації його грошових доходів, виходячи з базового місяця січня 2008 року.

Отже, суд доходить висновку що з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року відповідач мав встановити базовий місяць для обчислення індексації січень 2008 року.

Щодо періоду з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року суд зазначає наступне.

1 березня 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

З 1 березня 2018 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками.

Отже, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року, оскільки саме в цьому місяці відбулося підвищення розміру грошового забезпечення.

На підставі чого суд робить висновок, що з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року відповідач мав встановити базовий місяць для обчислення індексації березень 2018 року.

При вирішенні вимог позивача про стягнення з відповідача індексації у розмірі 192 773 грн. 75 коп. за період з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року, суд виходить із наступного.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд зазначає, що саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення, а тому суд позбавлений можливості самостійно розраховувати та стягувати з відповідача певну конкретну суму індексації грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року по справі №240/11882/19.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З метою ефективного захисту прав Позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Так, враховуючи висновок суду про допущення відповідачем протиправної бездіяльності через нездійснення розрахунку та виплати індексації у період з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та виплатити суму нарахованої індексації.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом на 1 січня відповідного календарного року відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та стягнення з відповідача заборгованості з виплат посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки зо особливості проходження служби, премії за період з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.

Згідно частин 2-4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Додатком 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 затверджено схеми тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, яким передбачено, що старший: прапорщик, мічман, прапорщик служби цивільного захисту, прапорщик внутрішньої служби, прапорщик податкової міліції - застосовується тарифний коефіцієнт 0,58.

Відповідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704: виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Положеннями пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 передбачено установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Згідно Примітки до додатку 1 посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Статтями 7, 8 Закону України "Про державний бюджет України" на 2018 рік станом на 01.01.2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1762 грн., а мінімальна заробітна плата - 3723 грн. Отже, 50% мінімальної заробітної плати буде складати 1861,50 грн.

Таким чином, вихідний показник, який повинен братися для перерахунку показників значень для визначення розміру окладу за посадою та військовим званням повинен бути 1861,50 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2019 році, визначений Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік складає 1921 грн., а мінімальна заробітна плата 4173 грн.

Таким чином, вихідний показник, який повинен братися для перерахунку показників значень для визначення розміру окладу за посадою та військовим званням повинен бути 2086,50 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2020 році, визначений Законом України "Про Державний бюджет України" на 2020 рік складає 2102 грн., а мінімальна заробітна плата - 4723 грн.

Таким чином, вихідний показник, який повинен братися для перерахунку показників значень для визначення розміру окладу за посадою та військовим званням повинен бути 2361,50 грн.

У разі, коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Враховуючи приписи Додатку 14 та розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб і мінімальної заробітної плати у 2018 році, для коректного визначення окладу позивача за військовим (спеціальним) званням необхідно застосовувати мінімальний множник, а саме 50% мінімальної заробітної плати 1861,5 грн. (на 2018 рік), 2086,50 грн. (на 2019 рік), (на 2020 рік) та 2361,50 грн. (на 2020 рік).

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Водночас, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.04.2008 в справі "Вассерман проти Росії" вказав, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не здійснення перерахунку та нарахування грошового забезпечення та визнання протиправними дій відповідача, які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні позивачу розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого законодавством на відповідний рік та зобов`язанням відповідача вчинити дії щодо такого перерахунку та сплатити недоплачені позивачу за період з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року протягом 2018, 2019 та 2020 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку.

Розглядаючи позовну вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки у розмірі 67 088 грн. 78 коп. суд зазначає наступне.

Як вбачається із довідки від 5 серпня 2020 року № 389 позивачу відповідачем було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 84 календарні дні у розмірі 35 365 грн. 40 коп. Розрахунок був зроблений із грошового забезпечення позивача на день виключення зі списків особового складу частини який склав 12 630 грн. 50 коп. До такого складу ввійшов посадовий оклад у розмірі 3 170 грн., оклад за військовим званням у розмірі 950 грн., надбавка за вислугу років 30 % 1 236 грн., надбавка за особливість проходження служби 50 % 2 678 грн., преміювання 145 % 4 596 грн. 50 коп.

Проте суд зазначає, що відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, в тому числі і виплат компенсації за неотриманні дні додаткових відпусток, регламентовані спеціальним нормативно-правовим актом - Наказом Міністерства внутрішніх справ України №558 від 25.06.2018 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 р. за № 854/32306, яким затверджена відповідна "Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України" (Інструкція - далі).

Ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).

Відповідно до пп. 6, 7 п.8 Розділ V Інструкції, у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Як вже зазначалось судом вище, згідно з п. 2 розділу І Інструкції № 558 термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із:

посадового окладу;

окладу за військовим званням;

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії);

одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням);

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Суд погоджується з доводами позивача, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Суд ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки останні 24 місяців перед звільненням позивачу нараховувалась і виплачувалась щомісячна винагорода за участь в АТО/ООС, останні 12 місяців винагорода за бойове чергування, а також оскільки під час розгляду справи встановлено не нарахування в повному обсязі індексації грошового забезпечення та без урахування 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" суд приходить до висновку, що розрахунок компенсації невикористаних днів додаткової відпустки позивача зроблений відповідачем невірно.

Щодо стягнення заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 205-2020 роки у розмірі 67 088 грн. 78 коп. суд зазначає, що не має можливості зробити розрахунок недоплачених сум такої компенсації оскільки на час прийняття судом рішення відсутні дані щодо індексації грошового забезпечення та розміру заборгованості з виплат посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені.

Отже, суд доходить висновку, що належним та достатнім способом захисту прав позивача в цій частині позовних вимог буде зобов`язати відповідача скласти нову довідку-розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій позивача, включивши до її розрахунку щомісячну винагороду за участь в АТО/ООС, винагороду за бойове чергування, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Що стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Спеціальними нормами права, які регулюють питання проходження військової служби та виплати грошового забезпечення таким особам, питання порядку проведення остаточного розрахунку при звільненні та відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільнені не врегульовані, тому підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні та визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум саме у строки, зазначені у статті 116 КЗпП.

Позивач в обґрунтування позовних вимог в зазначеній частині зазначає, що всупереч приписів вищезазначених норм відповідач своєчасно не провів з ним остаточний розрахунок при звільненні.

Таким чином, суд вважає, що періодом, за який на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, є час з 7 квітня 2020 року (перший робочий день після звільнення з військової служби) по 4 листопада 2020 року (день ухвалення рішення у справі).

Втім, ураховуючи відсутність в матеріалах справи достовірних відомостей щодо грошового забезпечення позивача за останні два місяці служби, що передували звільненню, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину № НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 7 квітня 2020 року по 4 листопада 2020 року.

Щодо зобов`язання нарахувати і виплатити суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, недоплаченого грошового забезпечення та компенсації невикористаної додаткової відпустки при звільненні суд зазначає, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок компенсації).

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців; виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведене та встановлені обставини по справі, суд критично ставиться до посилання відповідача на відсутність вини з боку відповідача щодо не виплати індексації грошового забезпечення, частини грошового забезпечення та не виплати в повному обсязі компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій, як на підставу для не виплати позивачу компенсації у зв`язку з втратою частини доходів.

Листом Міністерства соціальної політики України від 22.05.2018 р. N 2/0/216-18 надано роз`яснення щодо питання нарахування компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію заробітної плати, відповідно до якого компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Сума компенсації нараховується у разі нарахованих, але своєчасно не виплачених грошових доходів. Нараховується і виплачується компенсація в тому самому місяці, в якому виплачується заборгованість.

Індекс споживчих цін наростаючим підсумком рахується до місяця, що передує місяцю виплати.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки визначити місяць, в якому позивачу будуть виплачені недоплачені суми індексації грошового забезпечення, недоплачена сума грошового забезпечення та недоплачена сума компенсації невикористаної позивачем додаткової відпустки при звільненні стягнуті за рішенням суду, на момент вирішення спору та винесення відповідного судового рішення не можливо, то найбільш прийнятним способом захисту прав позивача в цій частині буде задоволення його позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, недоплаченої суми грошового забезпечення та недоплаченої суми компенсації невикористаної позивачем додаткової відпустки при звільненні.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 257-260, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини № НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії, стягнення заборгованості, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо нездійснення розрахунку та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексації грошового забезпечення у період з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) нарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та виплатити суму індексації з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо не здійснення перерахунку та нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Визнати протиправними дії Військової частини № НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 при обчисленні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого законодавством на відповідний рік.

Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року та сплатити недоплачені за період з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року протягом 2018, 2019 та 2020 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку.

Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) скласти нову довідку-розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) включивши до її розрахунку щомісячну винагороду за участь в АТО/ООС, винагороду за бойове чергування, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 7 квітня 2020 року по 4 листопада 2020 року.

Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, недоплаченої суми грошового забезпечення та недоплаченої суми компенсації невикористаної позивачем додаткової відпустки при звільненні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 4 листопада 2020 року. Повне судове рішення складено 4 листопада 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар