Справа № 718/2195/20
Суддя: Масюк Л. О.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №718/2195/20
Провадження №2-а/718/39/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2020 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої судді Масюк Л.О., секретаря Савчук А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань адміністративну справу №718/2195/20 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , до інспектора 6 роти УПП в Тернопільській області, старшого лейтенанта поліції Ханенко Надії Анатоліївни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про наладення адміністративного стягнення,-

У С Т А Н О В И В:

21.10.2020 ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області із адміністративним позовом до інспектора 6 роти УПП в Тернопільській області, старшого лейтенанта поліції Ханенко Надії Анатоліївни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про наладення адміністративного стягнення серії ЕАМ № 3254820 від 08.10.2020 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Представник ОСОБА_2 позовні вимоги мотивує тим, що постановою інспектора старшого лейтенанта поліції Ханенко Н.А. УПП в Тернопільській області, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

У вказаній постанові зазначено, що 08.10.2020 року о 12 го. 31 хв. в м. Копичинці по дорозі М19 383 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу регулювальника про поворот праворуч та поїхав в забороненому напрямку прямо, чим порушив вимоги п. 8.8.ПДР України - Порушення проїзду на заборонений жест регулювальника.

Вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказане порушення є безпідставною та необгрунтованою, а тому підлягає скасуванню, оскільки він, ОСОБА_1 , не порушував правил дорожнього руху та жодних вимог регулювальника.

Зазначає, щ 08.10.2020 року позивач ОСОБА_1 рухався в напрямку м. Тернопіль по об`їзній дорозі м. Копичинці транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , де на вказаному відрізку дороги його зупинив працівник УПП в Тернопільській області чоловічої статі, який не представився, та повідомив, що потрібно змінити напрямок руху, оскільки попереду відбулась ДТП та проводяться слідчі дії. ОСОБА_1 виконав вимогу зазначеного працівника та змінив напрямок руху. Жодних порушень правил дорожнього руху не вчиняв.

Також вказує, що 08.10.2020 року ОСОБА_1 не зупиняла поліцейська ОСОБА_3 та не складала жодних постанов чи протоколів.

Крім цього зазначає, що оскаржувана постанова не складалась в присутності позивача ОСОБА_1 , йому не було відомо про розгляд справи про адміністративне правопорушення та застосування до нього відповідальності передбаченої КУпАП. Про оскаржувану постанову позивач дізнався 13.10.2020 року, після отримання рекомендованого листа з ідентифікатором №930, що підтверджується копією конверта з ідентифікатором №930 та інформацією з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» про рух зазначеного поштового відправлення.

Враховуючи наведене, просить задовольнити адміністративний позов та скасувати винесену відносно ОСОБА_1 постанову за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Ясиновський Р.М. в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце слухання справи, однак подали до суду заяву в якій просили справу слухати за їх відсутності, а адміністративний позов задовольнити.

Відповідачі інспектор 6 роти УПП в Тернопільській області, старший лейтенант поліції Ханенко Н.А. та представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи. Будь яких заяв чи клопотань до суду від них не надходило.

Суд, дослідивши докази долучені до матеріалів справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3254820 від 08.10.2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 225 грн.00коп.

З постанови вбачається, що ОСОБА_1 08.10.2020 року о 12:31 год., керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Копичинці по дорозі 19 383, не виконав вимогу регулювальника про поворот праворуч та поїхав в забороненому напрямку прямо, чим порушив вимоги п. 8.8.ПДР України - Порушення проїзду на заборонений жест регулювальника.

У відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП встановлено порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81(в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121,статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123,статтею 124-1,статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтям1и 128,129,статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, встановлена приписами вищезазначеної статті презумпція вини суб`єкта владних повноважень зобов`язує останнього у разі не згоди з повідомленими позивачем у заяві обставинами спростувати їх.

Так в судовому засіданні встановлено, що 08.10.2020 року поліцейським Ханенко Н.А. було складено оскаржувану постанову серії ЕАМ № 3254820 від 08.10.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП, на місці зупинки транспортного засобу, а саме в м. Копичинці по дорозі М19 383. У вказаній постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу регулювальника про поворот праворуч та поїхав в забороненому напрямку прямо, чим порушив вимоги п. 8.8.ПДР України - Порушення проїзду на заборонений жест регулювальника, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП

Однак, відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ПДР України позивачем, а саме не надано жодного доказу, який підтверджував би факт того, що водій ОСОБА_1 не виконав вимогу поліцейського-регулювальника про зміну напрямку руху.

Таким чином, враховуючи матеріали справи та всі докази, на які посилається позивач в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії інспектора 6 роти УПП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції Ханенко Н.А. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення без врахування пояснень позивача, за відсутності доказів вини - є протиправними, а відтак винесена постанова серії ЕАМ №3254820 від 08.10.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України , за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовна вимога позивача ОСОБА_1 щодо поновлення строку на оскарження постанови не підлягає задоволенню, оскільки строк подачі позову позивачем не пропущено.

Крім цього позивачем ОСОБА_1 понесено витрати на правову допомогу, які він просить стягнути з відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України най його користь.

Відповідно до ч.1, п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18.

На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду надано договір про надання юридичних послуг від 16.10.2020 року; акт приймання-передачі юридичних послуг №1 від 20.10.2020 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №2 від 20.10.2020 року про надання юридичних послуг.

Згідно договору про надання правової допомоги №16-10/20 від 16.10.2020 року, акту приймання-передачі юридичних послуг №1 від 20.10.2020 року, загальна вартість наданих послуг складає 1500 грн. з яких: 250 грн. за надання ОСОБА_1 усної консультації по справі; адвокатський запит №11/10-20 від 20.10.2020 року - 250 грн., виготовлення позовної заяви від 20.10.2020 року - 1000 грн.

З наданих позивачем доказів вбачається, що витрати на правову допомогу складають 1500 грн., з яких ним сплачено - 1500 грн.

Згідно п.п.4,6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Проаналізувавши наведені правові норми, суд зазначає, що обговорення проблемних питань захисту прав та інтересів позивача, аналіз нормативних джерел входять до складу видів правової допомоги, передбачених ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Враховуючи, що витрати на правову допомогу документально підтверджені та доведені, пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, суд дійшав висновку про задоволення заяви позивача щодо розподілу судових витрат, понесених на правничу допомогу, та стягнення на користь позивача суми сплачених та тих, що підлягають сплаті витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 1500 грн.

На підставі викладено, керуючись ст.ст.6,9, 20, 77, 241-247,255, 286 КАС України, ст.ст.280, 283-284 КУпАП , суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 до інспектора 6 роти УПП в Тернопільській області, старшого лейтенанта поліції Ханенко Надії Анатоліївни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про наладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3254820 від 08.10.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження в адміністративній справі за ч. 2 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, місцезнаходження: м.Київ вул.Федора Ернаста, 3), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП: НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , витрати на правову допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот ) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду (адреса: 21001, м. Вінниця, вул. Собрна, 48) шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Кіцманського

районного суду: Масюк Л.О.