Справа № 400/3204/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3204/19
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участі представника відповідача (ДПС України) Борисевича Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Головного управління ДФС у Миколаївській області та Державної фіскальної служби України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження у м.Миколаєві у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення компенсації

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив та, з урахуванням останніх утчнень до позову від 13 лютого 2020 року, просив суд: визнати умисну бездіяльність та вчинення протизаконних та протиправних дій суб`єктами владних повноважень - органом: Державною фіскальною службою України, Державною податковою службою України та Головним управління ДФС у Миколаївській області, щодо безпідставної відмови в виконанні Постанови КМУ № 446 від 27.04.2011 року з внесеними змінами у відповідності до Постанови КМУ №294 від 26.04.2017 року, якою встановлено порядок "забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей", а саме відмови в забезпечені санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів в 2018 - 2019 році ОСОБА_1 ; зобов`язати ДПС України вчинити дії, щодо виплати ОСОБА_1 в порядку вимог встановлених законом: Постановою КМУ № 446 від 27.04.2011 року, а саме виплатити грошову компенсацію замість санаторно-курортної путівки за поданою заявою в сумі визначеній Наказом Мінсоцполітики: 20 685,0 (591,0 - л/д) грн. без податку на додану вартість за 2018 рік; 22 200,0 (634,3 - л/д) грн. без податку на додану вартість за 2019 рік.

В обґрунтування позову зазначалось, що ОСОБА_1 проходив службу у органах податкової міліції та звільнений зі служби на підставі пункту 65 "б" через захворювання, пов`язане з проходженням служби. 01.11.2018 року позивач звернувся до Головного управління ДФС в Миколаївській області із заявою про забезпечення його санаторно-курортною путівкою. Проте, листом від 30.11.2018 року Головне управління ДФС в Миколаївській області відмовило позивачу в забезпеченні його санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, виділених на зазначені цілі. 29.05.2019 року позивач знову звернувся до Головного управління ДФС в Миколаївській області із заявою про забезпечення його санаторно-курортною путівкою. Листом від 11.06.2019 року Головне управління ДФС в Миколаївській області відмовило позивачу в забезпеченні його санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, виділених на зазначені цілі. Зазначив, що має право на безоплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортного лікування і звернувся до відповідача про надання йому путівки. Враховуючи, що відповідачами порушено його права та інтереси, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови в забезпеченні ОСОБА_1 санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів в 2018 - 2019 роках. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління ДФС у Миколаївській області надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що порядок №446 передбачає надання особам, передбаченим п.3.ч.1 ст.13 Закону №3551, путівок до санаторно-курортних закладів в порядку черговості у міру їх надходження шляхом закупівлі у встановленому законом порядку в межах коштів, передбачених відповідному державному органу на зазначену мету в державному бюджеті на відповідний рік. У 2018 та 2019 роках видатки на пільгове забезпечення санаторно- курортним лікуванням не здійснювалися, у зв`язку з чим ДФС України не мала можливості та правових підстав, з огляду на вимоги п.10 Порядку №446, забезпечити ОСОБА_1 санаторно-курортною путівкою. Також, вказав, що позивачу не було відмовлено в позачерговому забезпеченні санаторно-курортною путівкою, а було повідомлено про неможливість забезпечити такою путівкою на даний період часу.

Також, не погоджуючись з таким рішенням, Державна фіскальна служба України надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що у 2018 та 2019 роках видатки на пільгове забезпечення санаторно- курортним лікуванням не здійснювалися, у зв`язку з чим ДФС України не мала можливості та правових підстав, з огляду на вимоги п.10 Порядку №446, забезпечити ОСОБА_1 санаторно-курортною путівкою. Також, вказав, що позивачу не було відмовлено в позачерговому забезпеченні санаторно-курортною путівкою, а було повідомлено про неможливість забезпечити такою путівкою на даний період часу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначається про непогодження з доводами апелянтів викладеними в апеляційних скаргах, тому позивач просить рішення суду залишити без змін. Крім того, у відзиві позивач просить зобов`язати ДПС України вчинити дії, щодо виплати ОСОБА_1 в порядку вимог встановлених законом: Постановою КМУ № 446 від 27.04.2011 року, а саме виплатити грошову компенсацію замість санаторно-курортної путівки за поданою заявою в сумі визначеній Наказом Мінсоцполітики: 20 685,0 (591,0 - л/д) грн. без податку на додану вартість за 2018 рік; 22 200,0 (634,3 - л/д) грн. без податку на додану вартість за 2019 рік.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є ветераном війни-інвалідом війни 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 31.01.2018 року.

01.11.2018 року позивач звернувся до ГУ ДФС у Миколаївській області з заявою щодо забезпечення його санаторно-курортною путівкою на 2018 рік у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 року №446 "Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб і членів їх сімей".

Листом №5113/8/14-29-04-01-01 від 14.11.2018 року вказану заяву для вирішення питання по суті направлено до ДФС України, про що позивача повідомлено листом №К/1808/14-29-04-16 від 16.11.2018 року.

ДФС України розглянуто заяву ОСОБА_1 та листом від 30.11.2018 року № 18880/К/99-99-04-04-02-14 повідомлено заявника, що згідно з Порядком забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 року №446 пільгові путівки надаються за рахунок та у межах коштів, передбачених кошторисом на утримання ДФС. ДФС України щорічно замовляються кошти для закупівлі санаторно-курортних путівок. Проте, кошти на придбання путівок у 2014-2018 роках не виділялися, закупівля та видача путівок не проводилася. Також, вказав, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та пункту 4 Порядку № 446 заява для отримання пільгової санаторно-курортної путівки зареєстрована під номером 58.

29.05.2019 року позивач звернувся до ГУ ДФС у Миколаївській області з заявою щодо забезпечення його санаторно-курортною путівкою на 2019 рік у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 року №446 "Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб і членів їх сімей".

Листами від 15.07.2019 року №5810/К/99-99-04-04-02-14 та від 13.08.2019 року №6807/К/99-99-04-04-02-14 ДФС України повідомлено позивача, що ДФС України щороку плануються видатки на закупівлю санаторно-курортних путівок та відповідна потреба у коштах включається до напрямів бюджетного запиту ДФС. Кошти на придбання путівок у 2014-2019 роках не виділялися, купівля та видача путівок не проводилися, черга не змінювалась. Тобто, у 2018 та 2019 роках видатки на пільгове забезпечення санаторно-курортним лікуванням не здійснювалося у зв`язку із цим ДФС України не має можливості та правових підстав, з огляду на вимоги п.10 Порядку №446, забезпечити позивача санаторно-курортною путівкою.

Вважаючи, що така відмова відповідачів є протиправною і порушує його законні права та інтереси, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів правомірності відмови у наданні позивачу путівки на санаторно-курортне лікування. Разом з тим, суд зазначив, що підставою для виплати грошової компенсації відповідно до Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, серед іншого, передбачає подання позивачем заяви про виплату грошової компенсації. Проте, суд встановив, що позивач до Головного управління ДФС в Миколаївській області саме з заявою про виплату такої грошової компенсації не звертався. Окрім того, суд зазначив, що право позивача на виплату компенсації виникне після спливу дворічного строку з дня звернення із заявою про забезпечення його санаторно-курортною путівкою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Слід зазначити, що предметом апеляційного розгляду є апеляційні скарги Головного управління ДФС у Миколаївській області та Державної фіскальної служби України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року в частині задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

За бажанням осіб з інвалідністю замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: особи з інвалідністю внаслідок війни I-II груп - у розмірі середньої вартості путівки, особи з інвалідністю внаслідок війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446 (далі - Порядок №446).

Відповідно до пункту 2 Порядку №446, державні органи забезпечують путівками до санаторно-курортних закладів не більше одного разу на рік, зокрема, інвалідів із числа осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з пунктом 6 Порядку №446 за рахунок коштів, виділених з державного бюджету, безоплатними путівками до санаторно-курортних закладів забезпечуються, зокрема, інваліди з числа осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», - щороку (із січня по грудень).

Механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки (далі - грошова компенсація) та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбачених, зокрема, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визначає Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785 (далі Порядок №785).

Відповідно до пунктів 2, 3, 5, 6 Порядку №785 грошова компенсація виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни та особам з інвалідністю, зазначеним у статті 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Підставою для виплати грошової компенсації є такі документи: заява про виплату грошової компенсації; посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 2 цього Порядку; облікові дані про одержання путівок та грошової компенсації.

Підставою для виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування є такі документи: заява про виплату компенсації; про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки, про підтвердження проходження санаторно-курортного лікування або зворотний талон санаторно-курортної путівки строком санаторно-курортного лікування не менш як 18 днів; посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 4 цього Порядку.

Грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Право на компенсацію вартості самостійного санаторно-курортного лікування настає з дня звернення із заявою про її виплату один раз на два роки (з урахуванням року проходження самостійного санаторно-курортного лікування).

Колегією суддів встановлено, позивач є ветераном війни-інвалідом війни 2 групи згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_1 , тобто ОСОБА_1 має право на безкоштовне забезпечення його санаторно-курортною путівкою, що не заперечується відповідачами.

01.11.2018р. звернувся до ГУ ДФС в Миколаївській області із відповідною заявою про забезпечення його санаторно-курортною путівкою.

Листом №5113/8/14-29-04-01-01 від 14.11.2018 року вказану заяву для вирішення питання по суті направлено до ДФС України.

Листом від 30.11.2018 року № 18880/К/99-99-04-04-02-14 повідомлено заявника, що згідно з Порядком №446 пільгові путівки надаються за рахунок та у межах коштів, передбачених кошторисом на утримання ДФС. ДФС України щорічно замовляються кошти для закупівлі санаторно-курортних путівок. Проте, кошти на придбання путівок у 2014-2018 роках не виділялися, закупівля та видача путівок не проводилася. Також, вказав, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та пункту 4 Порядку № 446 заява для отримання пільгової санаторно-курортної путівки зареєстрована під номером 58.

В свою чергу, 29.05.2019 року позивач звернувся до ГУ ДФС у Миколаївській області з заявою щодо забезпечення його санаторно-курортною путівкою на 2019 рік у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 року №446 "Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб і членів їх сімей".

Листами від 15.07.2019 року №5810/К/99-99-04-04-02-14 та від 13.08.2019 року №6807/К/99-99-04-04-02-14 ДФС України повідомлено позивача, що ДФС України щороку плануються видатки на закупівлю санаторно-курортних путівок та відповідна потреба у коштах включається до напрямів бюджетного запиту ДФС. Кошти на придбання путівок у 2014-2019 роках не виділялися, купівля та видача путівок не проводилися, черга не змінювалась. Тобто, у 2018 та 2019 роках видатки на пільгове забезпечення санаторно-курортним лікуванням не здійснювалося у зв`язку із цим ДФС України не має можливості та правових підстав, з огляду на вимоги п.10 Порядку №446, забезпечити позивача санаторно-курортною путівкою.

Як на причину незабезпечення позивача відповідною санаторно-курортною путівкою відповідачі вказують, що закупівля та забезпечення путівками здійснюються в межах коштів, передбачених відповідному державному органу на зазначену мету в державному бюджеті на відповідний рік. Закупівля санаторно-курортних путівок здійснюється відповідно до законодавства. Таким чином, Порядок №446 передбачає надання особам, передбаченим п.3.ч.1 ст.13 Закону №3551, путівок до санаторно-курортних закладів в порядку черговості у міру їх надходження шляхом закупівлі у встановленому законом порядку в межах коштів, передбачених відповідному державному органу на зазначену мету в державному бюджеті на відповідний рік. У 2018 та 2019 роках видатки на пільгове забезпечення санаторно-курортним лікуванням не здійснювалися, у зв`язку з чим ДФС України не має можливості та правових підстав, з огляду на вимоги п.10 Порядку №446, забезпечити ОСОБА_1 санаторно-курортною путівкою.

Відповідно до Порядку, забезпечення путівками відбувається в межах виділених коштів пропорційно кількості таких громадян, які перебувають на обліку для отримання лікування.

Проте, колегія суддів вважає вірними доводи суду першої інстанції, що апелянтом не надано суду документального підтвердження щодо загальної кількості громадян, взятих на облік для забезпечення путівками та черговість їхнього взяття на облік, розміру кошторису виділених коштів на 2018 та 2019 роки на утримання ДФС України, замовлення коштів для закупівлі санаторно-курортних путівок ДФС України, відсутність коштів на придбання путівок у 2018-2019 роках.

Колегія суддів не приймає доводи апелянтів проте, що кошти на придбання путівок у 2014-2019 роках не виділялися, у зв`язку з чим закупівля та видача путівок не проводилася, з огляду на те, що відсутність бюджетних коштів, не може бути причиною невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Відповідно до правової позиції Європейського суду, в тому числі, рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 по справі "Кечко проти України" (Заява № 63134/00, п. 22), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновокм суду про часткове задоволення позову, а саме визнання протиправними дії Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Миколаївській області щодо відмови в забезпеченні ОСОБА_1 санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів в 2018 - 2019 роках.

Разом з тим, у відзиві позивач просить зобов`язати ДПС України вчинити дії, щодо виплати ОСОБА_1 в порядку вимог встановлених законом: Постановою КМУ № 446 від 27.04.2011 року, а саме виплатити грошову компенсацію замість санаторно-курортної путівки за поданою заявою в сумі визначеній Наказом Мінсоцполітики: 20 685,0 (591,0 - л/д) грн. без податку на додану вартість за 2018 рік; 22 200,0 (634,3 - л/д) грн. без податку на додану вартість за 2019 рік.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія зазначає, що Головне управління ДФС у Миколаївській області та Державна фіскальна служба України подали до суду апеляційні скарги на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року в частині задоволених позовних вимог, що є преметом апеляційного розгляду.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог не подавав.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Миколаївській області та Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 02.11.2020 року

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик