Справа № 240/5208/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5208/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

04 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Шидловського В.Б. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

представника відповідача: Дудківського Андрія Савелійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року (ухвалене в м.Житомир) у справі за адміністративним позовом Житомирської міської ради до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про скасування постанови.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.

28 жовтня 2020 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 у справі №240/10114/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано розпорядження Житомирського міського голови №761 від 26.07.2019 про припинення служби в органах місцевого самоврядування та звільнення ОСОБА_1 з 29.07.2019 з посади начальника управління житлового господарства Житомирської міської ради. Зобов`язано Житомирську міську раду поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління житлового господарства Житомирської міської ради з 29.07.2019, та зобов`язано Житомирську міську раду нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2019 до 12.11.2019.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 апеляційну скаргу Житомирської міської ради залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року, - скасовано в частині зобов`язання Житомирську міську раду нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2019 до 12.11.2019 та прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнуто з Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2019 по 12.11.2019 в розмірі 64120,50 грн. В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року залишено без змін.

13.11.2019 року Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист та 14.11.2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

10.03.2020 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Дідківським А.С. за невиконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року винесено постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 в розмірі 5100 грн (а.с.5).

Вважаючи вказану вказану постанову протиправною позивач звернувся до суду для її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Апелянт, як на протиправність винесення спірного рішення вказує на те, що належним відповідачем у справі є саме - відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), а не Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

Щодо вказаних доводів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця приватний виконавець.

Згідно з статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Наказом Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року № 1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно з п.1 Положення управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - Управління) є територіальним органом державної виконавчої служби, входить до системи органів Міністерства юстиції України як структурний підрозділ міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - міжрегіональне управління юстиції) та є підзвітним і підконтрольним Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент).

Отже, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) не має статусу юридичної особи, не є суб`єктом владних повноважень, а тому не може бути належним відповідачем у справі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 303/3418/17.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності дій відповідача під час винесення спірної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною другою статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч.3 ст.14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 статті 372 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону № 1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

Зокрема, частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 цієї статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

При цьому, відповідно до п.6 ч.5 ст.19 Закону № 1404-VIII боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, у випадку, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, однак, не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу, є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що як на підставу для скасування постанови державного виконавця позивач вказує на те, що після відкриття виконавчого провадження № 60606458 щодо поновлення на посаді начальника управління житлового господарства Житомирської міської ради міська рада письмово повідомила відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про неможливість виконання судового рішення з поважних причин.

Колегія суддів зауважує, що приймаючи рішення про накладення на позивача штрафу, державний виконавець не вчинив жодних дій для перевірки обставини справи та встановлення причин невиконання боржником рішення суду в певній частині у відповідності до вимог ст.18 Закону № 1404-VIII. Тобто, штраф накладено без з`ясування причин невиконання міською радою рішення суду.

Згідно з ст.10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посади керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України. Шляхом прийняття відповідного розпорядження здійснюється і поновлення на роботі згідно з судовим рішенням.

Судова колегія зазначає, що у зв`язку з неможливістю виконання судового рішення, державний виконавець звернувся до суду з заявою про зміну способу, порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 у справі №240/10114/19 заява державного виконавця була задоволена та змінено спосіб і порядок виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 в частині шляхом зобов`язання міського голови Житомирської міської ради Сухомліна С.І. поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління житлового господарства Житомирської міської ради з 29.07.2019.

Вказане підтверджує відсутність можливості у Житомирської міської ради виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та досліджені докази, суд вважає, що висновки старшого державного виконавця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про невиконання рішення суду без поважних причин є передчасними, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100,00 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, апелянт вказує на те, що судом не було залучено до участі у справі третю особу стягувача у виконавчому провадженні, що свідчить про протиправність прийнятого рішення.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції дійсно не було вирішено питання щодо клопотання відповідача про залучення до участі у справі на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Проте, на переконання колегія суддів, в даному випадку спір стосується протиправності накладення на Житомирську міську раду штрафу в розмірі 5100, що в свою чергу не впливає безпосередньо на права та обов`язки ОСОБА_1 , а також на правову кваліфікацію даних правовідносин.

При цьому, суд зауважує, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення лише з формальних підстав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Шидловський В.Б.