Справа № 440/381/20
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/381/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів, невиплачених при звільненні, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви) до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області /далі - відповідач, ГТУЮ у Полтавській області/ про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 ;

- стягнення з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку в розмірі 66250,27 грн;

- стягнення з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки в розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 61154,10 грн /а.с. 64-71/.

Позов обґрунтований тим, що з 26 травня 2015 року позивач працювала заступником начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та з 24 грудня 2019 року її звільнено із вказаної посади на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу". В порушення приписів статті 44 Кодексу законів про працю України відповідачем не виплачено позивачу вихідну допомогу при звільненні в розмірі не менше середнього місячного заробітку. Оскільки відповідачем у день звільнення не проведено із позивачем повного розрахунку щодо виплати вихідної допомоги наявні підстави для виплати позивачу відповідно до статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання та витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с.127-136/ зазначив, що у період з 26 травня 2015 року по 24 грудня 2019 року позивач працювала на посаді заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. У зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області наказом Міністерства юстиції України №4154/к від 23 грудня 2019 року позивача звільнено із займаної посади та 24 грудня 2019 року із нею проведено кінцевий розрахунок та видано трудову книжку. Законом України "Про державну службу" врегульовано випадки та розмір виплати вихідної допомоги, а тому норми Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не розповсюджуються. З аналізу положень статті 87 Закону України "Про державну службу" слідує, що вихідна допомога виплачується у випадку звільнення державного службовця за пунктом 1 частини першої вказаної статті, а враховуючи, що позивача звільнено за пунктом 11 частини першої цієї статті, виплата позивачу такої допомоги не передбачена, а тому позивач не має права на отримання вихідної допомоги при звільненні. Із позивачем поведено розрахунок при звільненні в повному обсязі у зв`язку з чим підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП України

13 березня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив /а.с. 151-154/, в якій позивач зазначила, що виплата вихідної допомоги при звільненні на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" цим законом не передбачена, проте виплата такої допомоги передбачена статтею 44 Кодексу законів про працю України, а тому відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі не менше середнього місячного заробітку. Крім того, Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" №440 від 14 січня 2020 року, який набрав чинності 13 лютого 2020 року, внесені зміни до статті 87 Закону України "Про державну службу", а саме: у частині четвертій слова і цифру "на підставі пункту 1" замінено словами і цифрами "на підставі пунктів 1 та 1-1", а слова "середньої місячної заробітної плати" - словами "двох середньомісячних заробітних плат". Внесення вказаних змін свідчить про те, що питання виплати вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з ліквідацією державного органу не було врегулювано спеціальним законом на момент звільнення позивача із державної служби, а відтак застосуванню підлягали норми загального законодавства - статті 44 Кодексу законів про працю України.

23 березня 2020 року від відповідача до суду надійшли заперечення /а.с. 165-166/, в яких відповідач зазначив, що особливості припинення державної служби, зокрема щодо виплати вихідної допомоги при звільненні, врегульовано спеціальним законодавством, а саме: Законом України "Про державну службу". Частиною четвертою статті 87 вказаного Закону (у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби) встановлено, що вихідна допомога виплачується у випадку звільнення працівника за пунктом 1 частини першої вказаної статті, а враховуючи, що позивача звільнено за пунктом 11 частини першої цієї статті, виплата позивачу такої допомоги цим законом не передбачена. Виплата вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з ліквідацією державного органу стала можливою лише після внесення Законом України №440 від 14 січня 2020 року, який набрав чинності 13 лютого 2020 року, змін до статті 87 Закону України "Про державну службу".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року з урахуванням ухвали від 17 квітня 2020 року провадження у справі №440/381/20 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №440/413/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про скасування наказу від 23 грудня 2019 року №4154/к, поновлення на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а ухвалою від 03 листопада 2020 року поновлено провадження у справі №440/381/20 та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Наказом Міністерства юстиції України №1683/к від 25 травня 2015 року /а.с.141/ ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зі збереженням 9 рангу державного службовця у порядку переведення, що також підтверджується записом №18 у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01 лютого 2001 року /а.с. 78-90/.

23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 вручено Попередження про припинення державної служби на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та звільнення із займаної посади не раніше двох місяців з дня попередження, копія якого міститься у матеріалах справи /а.с. 74/.

Наказом Міністерства юстиції України №4154/к від 23 грудня 2019 року "Про звільнення" /а.с.140/ звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 24 грудня 2019 року відповідно до пункту 11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з припиненням державної служби. Підставою для винесення вказаного наказу стали: постанова Кабінету Міністрів України №870 від 09 жовтня 2019 року "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції", попередження з відміткою про ознайомлення. З наказом Міністерства юстиції України №4154/к від 23 грудня 2019 року "Про звільнення" ОСОБА_1 ознайомлено 24 грудня 2019 року, про що свідчить відмітка та її підпис на копії вказаного наказу /а.с.140/.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №1794/к від 24 грудня 2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 " /а.с. 137/ оголошено наказ Міністерства юстиції України №4154/к від 23 грудня 2019 року "Про звільнення", яким звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 24 грудня 2019 року відповідно до пункту 11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з припиненням державної служби. Також наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №1794/к від 24 грудня 2019 року наказано вважати останнім днем перебування ОСОБА_1 на зазначеній посаді 24 грудня 2019 року та наказано відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки" виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпусток. З наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №1794/к від 24 грудня 2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 " ОСОБА_1 ознайомлено 24 грудня 2019 року, про що свідчить відмітка та її підпис на копії вказаного наказу /а.с.137/.

Відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №08-29/8200 від 26 грудня 2019 року /а.с.138/ ОСОБА_1 звільнено із займаної посади без виплати вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати їй вихідної допомоги при звільненні в розмірі не менше середнього місячного заробітку, 23 січня 2020 року позивач звернулася до суду з цим позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року, що набрало законної сили 05 жовтня 2020 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про скасування наказу від 23 грудня 2019 року №4154/к поновлення на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, суд виходить з такого.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10 грудня 2015 року /далі - Закон №889-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 3 Закону №889-VIII дія цього Закону поширюється на державних службовців міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Частинами першою - третьою статті 5 Закону №889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Отже, Закон України "Про державну службу" є спеціальним законом з питань вступу, проходження та припинення державної служби та саме він підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII (у редакції, чинній до 25 вересня 2019 року) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною четвертою вказаної статті (у зазначеній редакції) передбачено, що у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Таким чином, Законом України "Про державну службу" (у редакції, чинній до 25 вересня 2019 року) було передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати у разі звільнення з державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з ліквідацією державного органу.

В подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" № 117-IX від 19 вересня 2019 року, який набрав чинності 25 вересня 2019 року, внесено зміни до статті 87 Закону України "Про державну службу", а саме: у пункті 1 частини першої слова "ліквідація державного органу" замінено словами "скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців", а слова "у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі" виключено, та доповнено пунктом 1-1 такого змісту:"1-1) ліквідація державного органу".

Таким чином, вказаними змінами виділено в окрему правову підставу припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення таку підставу як ліквідація державного органу, проте зміни до частини четвертої вказаної статті Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" № 117-IX від 19 вересня 2019 року не внесено.

Лише Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" № 440-IX від 14 січня 2020 року (який набрав чинності 13 лютого 2020 року) внесено зміни до частини четвертої статті 87 Закону України "Про державну службу", а саме: слова і цифру "на підставі пункту 1" замінено словами і цифрами "на підставі пунктів 1 та 1-1", а слова "середньої місячної заробітної плати" - словами "двох середньомісячних заробітних плат".

Таким чином, виплата вихідної допомоги державному службовцю у разі звільнення з державної служби у зв`язку з ліквідацією державного органу передбачена Законом України "Про державну службу" з 13 лютого 2020 року (дати набрання чинності Законом України № 440-IX від 14 січня 2020 року).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у період дії Закону України "Про державну службу" в редакції Закону України № 117-IX від 19 вересня 2019 року, тобто з 25 вересня 2019 року по 12 лютого 2020 року, виплата вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з ліквідацією державного органу не була передбачена спеціальним законом.

Стосовно посилання позивача на застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України слід зазначити, що відповідно до змін, внесених до КЗпП, статтю 40 доповнено частиною п`ятою, а саме: особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Спір, що розглядається, стосується припинення державної служби та в Законі №889-VIII відсутнє посилання, що ці відносини мають бути врегульовані також і законодавством про працю, а відтак в такому випадку мають бути застосовані виключно приписи Закону України "Про державну службу".

Наказом Міністерства юстиції України №4154/к від 23 грудня 2019 року "Про звільнення" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України №870 від 09 жовтня 2019 року "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" та пункту 11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 24 грудня 2019 року з припиненням державної служби.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року, що набрало законної сили 05 жовтня 2020 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про скасування наказу від 23 грудня 2019 року №4154/к поновлення на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відтак, вказаний наказ Міністерства юстиції України №4154/к від 23 грудня 2019 року "Про звільнення" є чинним та ОСОБА_1 звільнено з посади державної служби на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією державного органу.

Оскільки на момент звільнення позивача 24 грудня 2019 року Законом України "Про державну службу" не було передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з ліквідацією державного органу, то суд доходить висновку про відсутність порушеного права позивача на остаточний розрахунок з нею при звільненні в частині виплати вихідної допомоги.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що Другий апеляційний адміністративний суд, скасовуючи рішення судів першої інстанції про задоволення позовних вимог у подібних спірних правовідносинах, у постановах від 28 липня 2020 року по справі №440/2117/20, від 22 вересня 2020 року по справі №440/1613/20, від 29 вересня 2020 року по справі №440/181/20, від 06 жовтня 2020 року по справі №440/703/20 виходив з того, що помилковими та необґрунтованими є висновки судів першої інстанції про те, що позивач має законні сподівання на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до частини першої статті 44 Кодексу законів про працю України, зважаючи на те, що пункт перший статті 40 Кодексу законів про працю України гарантує працівнику право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до частини першої статті 44 Кодексу законів про працю України, а частина п`ята статті 40 Кодексу законів про працю України не встановлює особливостей застосування положень статті 44 Кодексу законів про працю України до звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Оскільки рішення у справах незначної складності за загальним правилом не підлягають касаційному перегляду, суд задля формування єдиної судової практики вважає за необхідне відкоригувати власні правові висновки до рівня відповідності із правовими висновками вказаних постанов Другого апеляційного адміністративного суду.

Отже, відповідач щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, а тому позовні вимоги у відповідній частині задоволенню не підлягають.

Довід позивача про порушення відповідачем статей 116, 117 КЗпП України суд відхиляє з огляду на те, що судовим розглядом не встановлено порушення права позивача на проведення з нею остаточного розрахунку щодо виплати вихідної допомоги, а відтак і про порушення відповідачем строку остаточного розрахунку при звільненні.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову відсутні також підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Соборності, буд. 45, м. Полтава, Полтавська область, 34014, ідентифікаційний код 34874347) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів, невиплачених при звільненні, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк