Справа № 1.380.2019.005320
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005320 пров. № А/857/3874/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Грень Н.М., час ухвалення судового рішення 15 год 54 хв у м. Львові, час складання повного тексту судового рішення 10 лютого 2020 року) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тема» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тема» (далі ТзОВ «Тема», Товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2019.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 із занесенням до протоколу судового засідання, було проведено заміну ГУ ДФС його правонаступником ГУ ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС, контролюючий орган, відповідач).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ТзОВ «Тема» у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що підприємство не представило до перевірки актів наданих послуг, які б підтверджували факт отриманих послуг. Не надано також звітів, які б розкривали зміст отриманих послуг, їх обсяг, місця застосування, а також документів, які б встановлювали реальні результати роботи щодо надання консультаційних послуг. Не надано інформації та документального підтвердження щодо місця здійснення господарських операцій, обсягів, одиниці виміру господарських операцій, а також не зазначено, в чому виражено їх результат економічний ефект для підприємства. Матеріали справи не містять підготовлених контрагентом висновків, які останній зобов`язувався надати за умовами договору, рекомендацій, системних добірок, довідкових матеріалів тощо, які б були складені за результатами виконання робіт за укладеним договором та давали можливість встановити ким виконано роботи, кількість залучених людей до виконання зобов`язань, витрачений час та порядок формування вартості робіт. Крім того, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що з звітів про фінансові результати та податкових декларацій ТзОВ «Тема» поданих за 2016, 2017, 2018 вбачається відсутність ділової мети при введенні господарської діяльності.

Правом на подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу позивач у встановлений судом строк не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Щирбу Р.П., яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивача Віняра Ю.С., який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ТзОВ «Тема» у задоволенні позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що у період з 12.02.2019 по 14.03.2019 ГУ ДФС було проведено документальну планову виїзну перевірку ТзОВ «Тема» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт №447/14,14-21/22334316 від 19.03.2019.

Перевіркою встановлено порушення Товариством вимог п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2018 рік всього на 646626 грн.

За наслідками перевірки, 14.04.2019 контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в розмірі 969939,00 грн, в тому числі 646626,00 грн за податковим зобов`язанням та 323313 грн за штрафними (фінансовими санкціями).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, товариство звернулося в суд із зазначеним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявністю актів приймання-передачі наданих послуг за умовами договорів, а також звітів, які є їх невід`ємними частинами, підтверджується реальність надання позивачу послуг його контрагентами. Водночас, висновки акта перевірки щодо нереальності спірних господарських операцій ґрунтуються виключно на припущеннях. При цьому, витрати позивача на надані послуги нерозривно пов`язані з його господарською діяльністю, а результати наданих послуг, використані товариством у власній господарській діяльності.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України (тут і надалі чинного на момент виникнення спірних правовідносин), об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається : зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років). Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи; дохід за договорами страхування, визначений згідно з пп.141.1.2 п.141.1 ст.141 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України; дохід операторів, отриманий від діяльності з випуску та проведення лотерей, азартних ігор з використанням гральних автоматів, що підлягає оподаткуванню згідно з п.141.5 ст.141 цього Кодексу; дохід операторів, отриманий від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), крім доходу, отриманого від азартних ігор з використанням гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з : а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом п.198.2 ст.198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше : дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).

Відповідно до п.44.3 ст.44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті (п.44.4 ст.44 ПК України).

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу (п.44.5 ст.44 ПК України).

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п.44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим п.44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (п.44.6 ст.44 ПК України).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 (тут і надалі чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Тобто, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування ПДВ та витрати податку на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 16.07.2020 по справі №815/3006/18.

Проте, всупереч наведеним вимогам ПК України та Закону №996-ХІV, під час проведення перевірки позивачем не було підтверджено жодними первинними документами операції з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , зокрема, не надано звітів, які б розкривали зміст отриманих послуг, їх обсяг, місця застосування, а також документів, які б встановлювали реальні результати роботи щодо надання консультаційних послуг.

Про вказані обставини детально описані в акті перевірки, який був підписаний керівником ТзОВ «Тема» ОСОБА_3 .

Крім того, такі не заперечувалися представником позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, проте зазначено, що вказані документи були подані в суд першої інстанції щодо скасування оспорюваного рішення та підтверджують факт отримання послуг від ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що позивачем ні під час перевірки, ні після складення акту не було надано податковому органу документів, які б підтверджували ведення обліку товарних запасів відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 85.2 статті 85 ПК України на платника податків покладено обов`язок надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Колегія суддів вважає, що подання позивачем первинних документів лише суду та не подання їх на вимогу контролюючого органу в ході проведення перевірки, вказує на їх відсутність та підготовлення на стадії виникнення спору.

Зі змісту акту перевірки видно, які саме документи витребовувалось посадовими особами контролюючого органу у позивача і за наявності таких, контролюючий орган мав можливість їх надати.

Проте, висловивши свою незгоду з висновками акту перевірки, товариством не було подано заперечення на нього, а також не подано витребуваних документів після проведення перевірки із зазначенням причин неподання їх вчасно.

Разом з тим, такі документи були подані з позовною заявою до суду 16.10.2019, тобто майже через сім місяців після проведення перевірки та складання акту, що ставить під сумнів наявність таких під час проведення перевірки та отримання вимоги про їх надання.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що надані до матеріалів справи первинні документи не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами, які засвідчують зміст господарських операцій (наданих послуг) по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_1 за період 2018 на суму 2092368 грн та ФОП ОСОБА_2 за період 2018 рік на суму 1500000 грн.

Відтак, приймаючи оспорюване рішення, відповідач діяв правомірно.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є : неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року по справі №1.380.2019.005320 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Тема» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним NF скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 03.11.2020.