Справа № 320/7096/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7096/19 Суддя першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги і рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДФС у Київській області) про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-223736-50;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 07 жовтня 2019 року № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник вказує на те, що на кінець календарного місяця у ОСОБА_1 була наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, у зв`язку з чим відбулося формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-223736-50 в автоматичному порядку. Наявність недоїмки зі сплати єдиного внеску також стала підставою для нарахування позивачу штрафу і пені. Вимоги апеляційної скарги ґрунтуються також на тому, що позивач не є пенсіонером за віком у розумінні ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила вона з 22 жовтня 2013 року є пенсіонером за віком та звільнена від сплати єдиного внеску відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року - без змін, виходячи із такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що 16 вересня 2008 року ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Відповідно до свідоцтва серії Б № 004006 від 01 жовтня 2013 року ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Із 22 жовтня 2013 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком із застосуванням положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головного управління ДФС у Київській області як платник страхових внесків.

Відповідач сформував і направив ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-223736-50 у розмірі 2486 грн 61 коп.

Також Головне управління ДФС у Київській області винесло рішення від 07 жовтня 2019 року № , яким нарахувало ОСОБА_1 штраф у розмірі 248 грн 67 коп. та пеню в розмірі 4672 грн 61 коп.

Не погоджуючись із вказаними вимогою та рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач є пенсіонеркою за віком (зі зниженням пенсійного віку), у зв`язку з чим звільнена від сплати єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Положеннями абз.абз. 1, 5 ч. 4 ст. 25 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі - Інструкція).

Відповідно до абз.абз. 1-4 п. 8.2 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків; б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків; в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Згідно з абз. 6 п. 8.2 Інструкції у випадках, визначених підпунктами «б» та/або «в» цього пункту, вимога надсилається протягом п`яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати страхових внесків (заборгованість зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені). Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників.

Положеннями абз. 1 п. 8.3 Інструкції передбачено, що вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника - фізичної особи).

Згідно з відзивом на позовну заяву та апеляційною скаргою вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-223736-50 та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 07 жовтня 2019 року № були сформовані на підставі облікових даних з карток особових рахунків страхувальників у зв`язку із наявністю недоїмки зі сплати страхових внесків на кінець звітного періоду.

Формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) із зазначених підстав та у вказаний спосіб, без проведення перевірки та складення відповідного акту, повністю узгоджується із положеннями п.п. 8.2, 8.3 Інструкції.

Разом з тим, обов`язковою умовою для направлення вимоги та нарахування штрафу і пені є фактична наявність у платника страхових внесків недоїмки на кінець звітного періоду. Право на формування і направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі даних особового рахунку платника, не звільняє контролюючий орган від обов`язку довести фактичне виникнення недоїмки та підтвердити законність її нарахування і внесення до особового рахунку.

У відповідності до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження обґрунтованості свого рішення про формування і направлення ОСОБА_1 оскаржуваних вимоги та рішення відповідач разом із відзивом на адміністративний позов надав витяг із інтегрованої картки платника податків з електронної бази ІС «Податковий Блок».

Згідно вказаного витягу у позивача утворилася недоїмка зі сплати єдиного внеску за період з 01 січня по 31 липня 2014 року у розмірі 3754 грн 56 коп. У подальшому 30 листопада 2017 року відбулося зменшення боргу минулих років за рахунок коригування щоквартальних нарахувань на 1267 грн 95 коп. У зв`язку з цим недоїмка ОСОБА_1 була зменшена до 2486 грн 61 коп.

Отже, недоїмка зі сплати єдиного внеску, яка стала підставою для складення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-223736-50 та рішення від 07 жовтня 2019 року № , виникла у період з 01 січня по 31 липня 2014 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У свою чергу п. 4 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону передбачав, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Зазначені норми права передбачають, що від сплати єдиного внеску звільняються особи фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та одночасно є пенсіонерами за віком або інвалідами і отримують пенсію або соціальну допомогу.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування та з 22 жовтня 2013 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головне управління ДПС у Київській області вважає, що ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не поширюється на ОСОБА_1 , адже їй призначено пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Оскільки на час призначення пенсії за віком позивач не досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», контролюючий орган вважає, що пільги щодо сплати єдиного внеску, передбачені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на неї не поширюються.

Разом з тим положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не ставлять виникнення такого права у залежність від того чи досягла особа загального пенсійного віку та від підстав, з яких особі призначено пенсію за віком. Визначальним для застосування такої норми права є наявність у особи статусу пенсіонера за віком та фактичне отримання пенсії.

Відтак та обставина, що пенсія за віком була призначена ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не впливає на наявність у пенсії пільг щодо сплати єдиного внеску.

Такий висновок відповідає також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 814/779/17, щодо застосування ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». У вказаному судовому рішенні зроблені висновки про те, що визначення статусу «пенсіонера за віком» передбачає необхідність отримання особою саме страхової виплати у формі пенсії. Водночас, не можна зробити висновок про пряму нормативну вказівку щодо обов`язкового виду страхової виплати, яку повинна отримувати особа, що досягла пенсійного віку, для застосування норми про звільнення від сплати єдиного внеску. Верховний Суд прийшов до висновку про те, що зазначена норма права встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що у Головного управління ДФС у Київській області не було підстав для нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску за 2014 рік.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-223736-50 та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 07 жовтня 2019 року № є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Отже, суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги Головного управління ДФС у Київській області не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 14 травня 2020 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

Є.В. Чаку