Справа № 1.380.2019.004459
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 1.380.2019.004459

адміністративне провадження № К/9901/26959/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,

суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі №1.380.2019.004459 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдком-Захід" до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів, -

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдком-Захід" звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, в якому просило визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо проведення документальної перевірки та складення акта про проведення планової документальної перевірки №894/14.2/41504608 від 19.06.2019 року; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Львівській області №1162 від 20.02.2019 року про проведення документальної виїзної планової перевірки; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Львівській області №1394 від 06.03.2019 року про перенесення термінів проведення планової перевірки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу №1162 від 20.02.2019 на підставі п. 20.1.4 п. 201, п.п. 75.1.2 п. 75 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України та згідно із затвердженим ДФС України планом-графіком проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік, призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Трейдком-Захід» з 04.09.2019 тривалістю 10 робочих днів за період діяльності з 07.08.2017 по 31.12.2018. На виконання вказаного наказу працівники відповідача здійснили вихід на адресу підприємства позивача для проведення перевірки, однак директором повідомлено, що документи для проведення перевірки надати неможливо, оскільки за незалежних від нього обставин вони були втрачені. 05.03.2019 перевіряючими складено акт про неможливість подальшого проведення перевірки та начальником ГУ ДФС у Львівській області прийнято наказ №1394 від 06.03.2019 про перенесення термінів проведення планової перевірки з 06.03.2019 на 90 календарних днів. 11.06.2019 працівниками ГУ ДФС у Львівській області здійснено вихід на юридичну адресу позивача для продовження планової документальної перевірки після завершення 90-денного терміну на відновлення втрачених документів. Для проведення перевірки прибули у тому числі нові посадові особи відповідача, необхідність додаткового залучення яких необґрунтовано, не ознайомлено зі змістом їх направлень. З огляду на те, що контролюючим органом пропущено термін продовження проведення перевірки та безпідставно залучено до перевірки нових працівників, з документами про наявність у яких відповідних повноважень директор не був належним чином ознайомленим, 11.06.2019 посадових осіб відповідача не допущено до проведення перевірки з підстав порушення процедури її проведення. Тому, вказаними особами складено акт про відмову в допуску до проведення планової документальної перевірки №601/14.2/41504608 від 11.06.2019.

Позивач вважає, що якщо враховувати, що згідно з наказом №1162 від 20.02.2019 про проведення планової документальної перевірки товариства перевірка повинна бути проведена протягом 10 робочих днів, починаючи з 03.06.2019 та з врахуванням 2 робочих днів, використаних на початку проведення перевірки, 10 робочих днів завершуються 12.06.2019, по закінченню чого повинен бути складений або акт перевірки, або довідка, якими завершується реалізація прийнятих ГУ ДФС України наказів на перевірку.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, такими, що не відповідають вимогам закону та спричиняють негативні наслідки для відповідача,позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року відкрито провадження у справі №1.380.2019.004459, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року, позов задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДПС у Львівській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, відповідач, як на підставу для відкриття касаційного провадження, посилається на те, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Однак скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі №1.380.2019.004459 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдком-Захід" до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О. О. Шишов

М. М. Яковенко