Справа № 120/4935/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 листопада 2020 р. Справа № 120/4935/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач). За змістом позовних вимог позивач просить суд визнати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 05.08.2020 незаконним та скасувати його; визнати дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугою років незаконними та зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому пенсію за вислугою років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), починаючи з 05.08.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням відповідача № 297 від 05.08.2020 йому відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років. Причиною відмови, як вказує ОСОБА_1 , стало те, що згідно зі Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення" (далі - Список № 583), право на пенсію за вислугу років мають машиністи-кранівники, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах, в той час як позивач працював на посаді кранівника та стропальника. На думку ОСОБА_1 , посада машиніста-кранівника є однорідною з професією та посадою кранівника. З огляду на зазначене, сторона позивача вважає, що відмова ГУ ПФУ у Вінницькій області № 297 від 05.08.2020 щодо призначення пенсії за вислугу років є протиправною та необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

За правилами частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою суду від 21.09.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків останньої.

28.09.2020, у строк, встановлений судом, позивач усуну недоліки позовної заяви, визначені ухвалою від 28.09.2020, а також подав заяву про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою від 02.10.2020 задоволено заяву позивача від 28.09.2020 про звільнення від сплати судового збору та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Окрім того, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.

22.10.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивачем була надана уточнююча довідка про пільговий характер роботи, видана ДП "Могилів-Подільське лісове господарство", згідно з якою останній у період з 01.08.1988 по 05.08.1993, з 01.06.1995 по 03.02.1998, з 10.01.2000 по 26.05.2008, з 18.06.2009 по 03.07.2019, що складає 26 років 1 місяць 19 днів, протягом повного робочого дня працював зі шкідливими умовами праці і виконував роботи кранівника з посиланням на посаду машиніста-кранівника, зайнятого на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах з Списку № 583. Проте, на думку представника відповідача, оскільки в даній довідці відсутні номер та дата вихідної реєстрації, то враховувати таку довідку неможливо. Окрім того, оскільки професії кранівника та стропальника, які зазначені в трудовій книжці позивача, не передбачені Списком № 583, відповідно, відсутні підстави для зарахування їх до спеціального стажу. Також у відзиві вказується, що згідно даних довідок та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу в базі даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж позивача склав 34 роки 11 місяців 14 днів, страховий стаж станом на 11.10.2017 становить 32 роки 2 місяці 8 днів. При цьому спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за вислугу років - відсутній.

З огляду на зазначене, представник відповідача вважає, що ГУ ПФУ у Вінницькій області діяло правомірно та в межах чинного законодавства, тому підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Рішенням № 297 від 05.08.2020 ГУ ПФУ у Вінницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років як робітнику, безпосередньо зайнятому на лісозаготівля і лісосплаві, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи на посадах, що передбачені відповідним Списком.

У рішенні № 297 від 05.08.2020 відповідач вказав, що для зарахування до спеціального стажу періодів роботи заявника з 01.08.1988 по 15.08.1993, з 01.06.1995 по 23.11.1997, з 29.11.1997 по 30.11.1997, з 06.12.1997 по 18.12.1997, з 03.02.1998 по 03.02.1998, з 11.01.2000 по 14.11.2000, з 01.12.2000 по 14.12.2000, з 30.12.2000 по 26.05.2008, з 18.06.2009 по 14.11.2010, з 20.11.2010 по 30.11.2010, з 04.12.2010 по 04.12.2012, з 08.12.2012 по 17.12.2012, з 30.12.2012 по 10.10.2017 законні підстави відсутні, з огляду на те, що професія кранівника та стропальника, за якими працював заявник, не передбачені Списком № 583.

Окрім того, у рішенні ГУ ПФУ у Вінницькій області зазначено, що для зарахування до стажу роботи періодів з 24.11.1997 по 28.11.1997, з 01.12.1997 по 05.12.1997, з 19.12.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 02.02.1998, з 29.12.1999 по 10.01.2000, з 15.11.2000 по 30.11.2000, з 15.12.2000 по 29.12.2000, з 15.11.2010 по 19.11.2010, з 01.12.2010 по 03.12.2010, з 05.12.2012 по 07.12.2012, з 18.12.2012 по 29.12.2012 законні підстави відсутні, з огляду на перебування заявника в дані періоди у відпустці без збереження заробітної плати.

Позивач вважає таке рішення незаконним, тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі пунктом 6 частини 1 статті 52 вищезазначеного Закону право на пенсію за вислугу років мають: робітники і майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання.

Статтею 55 Закону № 1788-ХІІ передбачені окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.

Так згідно зі пунктом "в" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Отже, для набуття права позивачем на призначення пенсії за вислугою років необхідно: досягнути 55-річного віку та мати стаж роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років і 6 місяців на роботі, передбаченій пунктом "в" частини 1 статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Стаж роботи за вислугою років, необхідний для призначення пенсії обчислюється на підставі записів у трудовій книжці та документів, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії (постанова Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005).

Згідно з пунктом 2-2 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Судом встановлено, що на дату звернення позивачем із заявою про призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах позивач досягнув 55-річного віку.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - порядок) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як встановлено судом із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 працював:

з 01.08.1988 по 15.08.1993 кранівником навантажувального пункту в Могилів-Подільському лісгоспі;

з 01.06.1995 по 03.02.1998 автокранівником навантажувального пункту у Могилів-Подільському держлісгоспі;

з 10.01.2000 по 26.05.2008 кранівником лісоскладу;

з 18.06.2009 по 03.07.2019 кранівником у ДП "Могилів-Подільський лісгосп".

Відповідно до запису № 9 у трудовій книжці позивача з 01.08.1988 останнього прийнято крановиком 5-го розряду навантажувального пункту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 затверджено Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно затвердженого Списку на пенсію за вислугу років мають право, зокрема: здимщики-збирачі; звальщики лісу; водії автомобілів по вивезенню лісу; лебідчики на трелюванні лісу; лісоруби; машиністи-кранівники, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах; машиністи з`єднувальних (сортувальних) машин; машиністи трелювальних машин; навальники-звальщики лісоматеріалів, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах; обрубувачі сучків; розкряжувальники; слюсарі по ремонту лісозаготівельного обладнання, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах; сортувальники деревини на воді; з`єднувачі плотів; трактористи на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу; трелювальники; формувальники плотів; чокувальники; штабелювальники деревини, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах. Спеціалісти: майстри, старші майстри, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах.

Тобто, вказана Постанова від 12.10.1992 № 583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення" є спеціальною та застосовується до конкретних трудових відносин (посад) та конкретного характеру, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (п. "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Надаючи оцінку рішенню відповідача в частині незарахування до спеціального стажу періодів роботи заявника за професією кранівника, суд виходив з такого.

Відповідно до Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до вислуги років зараховуються, зокрема періоди роботи на посадах машиніста-кранівника, зайнятого на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 29.12.2004 № 336 "Про затвердження Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників" передбачена кваліфікаційна характеристика № 85 машиніст крана (кранівник).

Так, для машиніста крана (кранівника) 5-го розряду передбачені такі завдання та обов`язки: керує мостовими і шлюзовими кранами, оснащеними вантажозахоплювальними пристроями, вантажопідйомністю понад 25 т під час виконання робіт середньої складності з вантаження, розвантаження, перевантаження і транспортування лісових (довжиною понад 3 до 6 м) та інших аналогічних вантажів; здійснює установлення деталей, виробів, вузлів на верстат; переміщує помости та інші монтажні пристрої і механізми. Керує баштовими самохідними, самопідіймальними, портально-стріловими кранами вантажопідйомністю понад 15 т, баштовими стаціонарними і козловими кранами вантажопідйомністю понад 25 т, оснащеними різними вантажо-захоплювальними пристроями, під час виконання простих робіт з вантаження, розвантаження, перевантаження та транспортування сипких, штучних, лісових (довжиною до 3 м) та інших аналогічних вантажів. Керує мостовими та шлюзовими кранами вантажопідйомністю понад 10 до 100 м, баштовими самохідними самопідіймальними, портально-стріловими кранами вантажопідйомністю понад 3 до 15 т, баштовими стаціонарними і козловими кранами вантажопідйомністю понад 5 до 25 т, оснащеними різними вантажозахоплювальними пристроями, під час виконання складних робіт з вантаження, розвантаження, перевантаження і транспортування лісових (довжиною понад 6 м - на мостових і шлюзових кранах, довжиною понад 3 м - на баштових самохідних самопідйомних, портально-стрілових, баштових стаціонарних і козлових кранах) та інших аналогічних вантажів, які потребують підвищеної обережності, а також під час виконання робіт з монтажу технологічного устаткування та пов`язаних із ним конструкцій, стапельного і секційного складання та розбирання виробів, агрегатів, вузлів, машин, механізмів для саджання та видавання з нагрівальних печей зливків і заготовок, розливання металу, кантування виробів та деталей машин і секцій, у тому числі двома і більш кранами, під час кування на молотах та пресах, установлення на верстат деталей, виробів та вузлів, які потребують підвищеної обережності, та під час виконання будівельно-монтажних і ремонтно-будівельних робіт. Керує кабельними кранами вантажопідйомністю понад 3 до 10 т та плавучими кранами вантажопідйомністю до 10 т, оснащеними різними вантажозахоплювальними пристроями під час виконання усіх видів робіт. Керує гусеничними та пневмоколісними кранами вантажопідйомністю понад 10 до 25 т і самохідними залізничними кранами вантажопідйомністю до 25 т, оснащеними різними вантажозахоплювальними пристроями під час виконання всіх видів робіт (окрім будівельно-монтажних і ремонтно-будівельних робіт). Керує гусеничними та пневмоколісними кранами вантажопідйомністю до 10 т і самохідними залізничними кранами вантажопідйомністю до 15 т, оснащеними різними вантажозахоплювальними пристроями, під час виконання будівельно-монтажних та ремонтно-будівельних робіт.

Отже, з аналізу вищезазначеного можна зробити висновок, що професія машиніста крану, машиніста-кранівника, кранівника навантажувального пункту, автокранівника навантажувального пункту, кранівника лісоскладу є тотожними за своїми посадовими обов`язками та завданнями.

Окрім того, як сам про те зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявна уточнююча довідка про пільговий характер роботи, видана ДП "Могилів-Подільське лісове господарство", згідно з якою останній у період з 01.08.1988 по 05.08.1993, з 01.06.1995 по 03.02.1998, з 10.01.2000 по 26.05.2008, з 18.06.2009 по 03.07.2019, що складає 26 років 1 місяць 19 днів протягом повного робочого дня працював зі шкідливими умовами праці і виконував роботи кранівника з посиланням на посаду машиніста-кранівника, зайнятого на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах з Списку № 583.

З огляду на зазначене, у суду відсутні підстави вважати, що професії машиніст-кранівник та кранівник навантажувального пункту, автокранівник навантажувального пункту, кранівник лісоскладу є різними за своєю суттю професіями, що позбавляло б позивача права на призначення пенсії за вислугу років, при наявності документів, у вигляді трудової книжки серії НОМЕР_2 та уточнюючої довідки ДП "Могилів-Подільське лісове господарство", які підтверджують роботу позивача зі шкідливими умовами праці на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах.

Отже, відповідачем неправомірно відмовлено зараховувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди з 01.08.1988 по 05.08.1993, з 01.06.1995 по 03.02.1998, з 10.01.2000 по 26.05.2008, з 18.06.2009 по 03.07.2019.

Щодо періоду роботи позивача з 19.05.1999 по 09.01.2000 (до переведення з 10.01.2020 на посаду кранівника лісоскладу), суд зазначає, що професія стропальника не передбачена Списком № 583 та не є однорідною з жодною із професій, передбачених Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Посилання сторони позивача на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997 № 570 "Про затвердження Списку робіт, професій і посад працівників лісової промисловості та лісового господарства, державних заповідників, національних парків, що мають лісові площі, лісомисливських господарств, постійних лісозаготівельних і лісогосподарських підрозділів інших підприємств, а також лісництв, яким надається щорічна основна відпустка тривалістю 28 календарних днів, і Порядку його застосування" передбачені професії машиніста всіх найменувань та їх помічників, а також стропальника не є доречним, оскільки даною постановою передбачений список професій, робіт та посад, які мають право на щорічну основну відпустку тривалістю 28 календарних днів. З огляду на зазначене, вказана постанова немає будь-якого відношення до зарахування стажу роботи до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років.

Тому відповідачем правомірно не зараховано період роботи з 19.05.1999 по 09.01.2000 позивача на посаді стропальника.

Що стосується незарахування до спеціального стажу позивача періодів перебування останнього у відпустках без збереження заробітної плати з 24.11.1997 по 28.11.1997, з 01.12.1997 по 05.12.1997, з 19.12.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 02.02.1998, з 29.12.1999 по 10.01.2000, з 15.11.2000 по 30.11.2000, з 15.12.2000 по 29.12.2000, з 15.11.2010 по 19.11.2010, з 01.12.2010 по 03.12.2010, з 05.12.2012 по 07.12.2012, з 18.12.2012 по 29.12.2012, то суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ також передбачено інші періоди, які зараховуються до стажу роботи, серед яких відсутній період перебування особи у відпустці без збереження заробітної плати.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України від 26.06.1997 № 400/97-ВР "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 400) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, в тому числі, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону № 400 об`єктом оподаткування збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи із тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, у тому числі в натуральній формі, які підлягають обкладанню податком на доходи фізичних осіб (прибутковим податком з громадян).

Виходячи із вищенаведених приписів пенсійного законодавства, сплата страхових внесків за періоди перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати не здійснювалася з підстав відсутності об`єкта оподаткування відповідного збору, а саме, відсутності нарахування і виплати заробітної плати.

Згідно із абзацом 32 частини 1 статті 1 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1, 2 та 4 статті 24 Закону №1058-IV стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, стаж роботи, необхідний для призначення пенсії зараховується виключно у випадку сплати страхових внесків за вказані періоди.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 № 713/039/161-16 періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

У постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а Верховний Суд, між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Разом з тим підстави для зарахування до спеціального стажу позивача періодів перебування останнього у відпусках без збереження заробітної плати з 24.11.1997 по 28.11.1997, з 01.12.1997 по 05.12.1997, з 19.12.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 02.02.1998, з 29.12.1999 по 10.01.2000, з 15.11.2000 по 30.11.2000, з 15.12.2000 по 29.12.2000, з 15.11.2010 по 19.11.2010, з 01.12.2010 по 03.12.2010, з 05.12.2012 по 07.12.2012, з 18.12.2012 по 29.12.2012 відсутні, оскільки відсутні відомості про надання позивачу відпусток без збереження заробітної плати у зв`язку з виробничою необхідністю.

Таким чином, відповідачем правомірно не зараховано до спеціального стажу позивача періодів під час перебування останнього у відпустках без збереження заробітної плати.

Між тим, позивач, не наводить жодних міркувань щодо протиправності дій відповідача у цій частині, проте, оскільки стороною позивача оскаржується відмова ГУ ПФУ у Вінницькій області, яка викладена у рішенні від 05.08.2020 №97, а не зарахування вказаних періодів до спеціального стажу роботи позивача слугувало однією з підстав відмови у призначенні пенсії за вислугою років на пільгових умовах, тому суд вважав за необхідне дослідити правомірність рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області і в цій частині.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 частково підтвердив своє право на призначення пенсії за вислугою років.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача від 05.08.2020 №97 про відмову у призначення пенсії ОСОБА_1 . Як наслідок це рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У межах заявлених підстав позову, при розгляді цієї справи, судом надавалась оцінка лише питанню неврахування періодів стажу позивача при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугою років. Вказане виключало можливість перевірки всіх умови, визначених законом для прийняття позитивного рішення на користь позивача. Тому, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, відповідача слід зобов`язати повторно розглянути його (позивача) заяву про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та прийняти рішення із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення, про наявність підстав для врахування періодів стажу, які досліджувалися при розгляді цієї справи.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови у призначення пенсії, то суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в цій частині, оскільки дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень можуть бути оскаржені в судовому порядку у тому випадку, якщо такі дії або бездіяльність породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер. Водночас оскаржувані позивачем дії відповідача самі по собі будь-яких обов`язкових правових наслідків не створюють і виразилися у формі рішення, оцінку якому надано судом.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 97 від 05.08.2020 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та прийняти рішення із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення, про наявність підстав для врахування періодів стажу, які досліджувалися при розгляді цієї справи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович