Справа № 520/11277/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

27 жовтня 2020 року № 520/11277/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Легостаєвої К.І.,

представника позивача - Романченка О.М.,

представника відповідача - Борисенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)" про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№ 18)» № 108/Ос-19 від 16.08.2019, змінити причину (підставу) звільнення ОСОБА_1 зі служби в Державній кримінальній-виконавчій служби з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» на ч. 3 ст. 38 Кодексу законів України про працю, а саме: звільнення за ініціативою працівника у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він проходив службу на посаді начальника відділу охорони Холодногірської виправної колонії № 18, а з 27.10.2016 по 18.07.2019 він перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років. Позивачем вказано, що з 18.07.2019 по 28.07.2019 він перебував на лікарняному, про що 25.07.2019 надав відповідачу листок непрацездатності. При цьому позивачем зазначено, що 25.07.2019 він вийшов на роботу та мав розмову з начальником відділу по роботі з персоналом щодо його подальшого звільненням зі служби за власним бажанням та 29.07.2019 через канцелярію колонії подав рапорт про звільнення з роботи за власною ініціативою у зв`язку із доглядом за своєю дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. В подальшому, він телефоном був повідомлений співробітниками відділу персоналу про звільнення, а також про те, що копію наказу про звільнення та трудову книжку він отримає поштою. Крім того, позивача було повідомлено, що з ним буде проведено розрахунок згідно вимог законодавства. У позовній заяві позивачем вказано, що станом на липень 2020 року йому не було надано документи про його звільнення, а також не проведено розрахунок. З приводу вказаного питання адвокатом позивача було направлено до відповідача адвокатський запит, у відповідь на який останнього повідомлено, що його було попереджено про необхідність перепризначення на іншу посаду, у зв`язку із реорганізацією в установі, а також про те, що його повідомляли про необхідність прибуття до установи та у зв`язку з неявкою його звільнено зі служби за прогули згідно наказу № 108/ос-19 від 16.08.2019 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію України», а саме: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Позивачем вказано, що жодних листів від керівництва колонії він не отримував та телефонних розмов з керівництвом колонії щодо умов роботи не мав, а про здійснення стосовно нього розгляду дисциплінарного матеріалу щодо невиходу на роботу чи з інших причин позивач обізнаний не був. Зазначені обставини, на думку позивача, свідчать про ігнорування відповідачем поданого ним рапорту про звільнення, чим порушено його права. З метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 31.08.2020 року прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито спрощене провадження в зазначеній справі та призначено розгляд справи по суті.

Представником відповідача у наданому до суду відзиві на позов вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та не доведеності. Так, представником відповідача вказано, що звільнення позивача відбулось у відповідності до норм діючого законодавства у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Суд зазначає, що під час розгляду справи представником позивача до суду було подано заяву, в якій останній просив у зв`язку з технічною опискою вважати правильною наступну редакцію позовних вимог: «Визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№ 18)» № 108/Ос-19 від 16.08.2019, змінити причину (підставу) звільнення ОСОБА_1 зі служби в Державній кримінальній-виконавчій служби з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» на ч. 1 ст. 38 Кодексу законів України про працю, а саме: звільнення за ініціативою працівника у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 06 жовтня 2014 року проходив службу в Державній кримінально - виконавчій службі України та мав спеціальне звання - капітан внутрішньої служби.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області від 12.06.2015 року № 89 о/с був призначений на посаду начальника відділу охорони Холодногірської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№18), яку займав до моменту звільнення зі служби.

Зі змісту наданих представниками сторін пояснень встановлено, що згідно рапорту ОСОБА_1 від 26.10.2016 р. вхідний №2615, наказом по установі від 09.11.2016 р. № 71/Ос/ВП-16 з 27 жовтня 2016 року по 18 липня 2019 року позивачу була надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до ст. 18 закону України «Про відпустки».

При цьому, у період з 18 липня 2019 року по 28 липня 2019 року, позивач знаходився на лікарняному.

У позовній заяві позивачем вказано, що 25.07.2019 він вийшов на роботу та мав розмову з начальником відділу по роботі з персоналом щодо його подальшого звільненням зі служби за власним бажанням.

Водночас, представником відповідача у наданих до суду запереченнях повідомлено, що 28 липня 2019 року ОСОБА_1 вийшов після лікарняного на службу, і йому були надані зразки рапортів, для написання саме того рапорту, який він вважає за необхідне.

Як зазначено представником відповідача, начальником відділу по роботі з персоналом установи, 28 липня 2019 року, з ОСОБА_1 , була проведена роз`яснювальна бесіда щодо змін, які відбулися в законодавстві, яке регулює порядок проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі, порядку призначення та звільнення з неї, про зміну назви юридичної особи, в якій він проходить службу, про необхідність складання рапорту про вихід з відпустки по догляду за дитиною та підписання посадової інструкції, а у разі бажання звільнитися - рапорт на звільнення, встановленої форми.

Під час розгляду справи представником відповідача було надано пояснення та вказано, що позивач наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області від 12.06.2015 року № 89 о/с був призначений на посаду начальника відділу охорони Холодногірської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№18), а у наступний час призначення на посаду начальника відділу охорони, що передбачено і в новій посадовій інструкції, відбувається за наказом начальника Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)».

Представником відповідача було надано пояснення та вказано, що позивачу, для ознайомлення, а у разі виявлення бажання продовжувати службу в установі, в подальшому для підписання, також була надана посадова інструкція начальника відділу охорони станом на 2019 рік, однак позивач відмовився від написанні рапорту про те, що він приступає або не приступає до виконання своїх обов`язків, а також ознайомитися та підписати посадову інструкцію та взагалі не бажав надати пояснення своєї поведінки.

Водночас, як встановлено судом під час розгляду справи, 29.07.2019 року позивачем до канцелярії установи було подано рапорт, зареєстрований за номером 1685, в якому останній просив звільнити його за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, а також просив всі листування здійснювати за адресою: АДРЕСА_1 та надати йому речовий атестат, довідку про доходи за 2019 рік, копію наказу про звільнення, характеристику з місця роботи та трудову книжку.

При цьому, як зазначено позивачем, 30.07.2019 року на службу він не прибув, вважаючи, що його було звільнено на підставі поданого рапорту від 29.07.2019 року.

Як було зазначено представником позивача під час розгляду справи, в подальшому, позивач телефоном був повідомлений співробітниками відділу персоналу про звільнення, а також про те, що копію наказу про звільнення та трудову книжку він отримає поштою. Крім того, позивача було повідомлено, що з ним буде проведено розрахунок згідно вимог законодавства.

Представником позивача суду було повідомлено, що станом на липень 2020 року позивачу не було надано документи про його звільнення, а також не проведено розрахунок. З приводу чого адвокатом позивача було направлено до відповідача адвокатський запит.

Листом Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 06.08.2020 року позивача було повідомлено, що його було попереджено про необхідність перепризначення на іншу посаду, у зв`язку із реорганізацією в установі, а також про те, що його повідомляли про необхідність прибуття до установи та у зв`язку з неявкою його звільнено зі служби за прогули згідно наказу № 108/ос-19 від 16.08.2019 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію України», а саме: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У позовній заяві позивачем та представником позивача під час розгляду справи було вказано, що жодних листів від керівництва колонії він не отримував та телефонних розмов з керівництвом колонії щодо умов роботи не мав, а про здійснення стосовно нього розгляду дисциплінарного матеріалу щодо невиходу на роботу чи з інших причин обізнаний не був.

Позивач, вважаючи свої права порушеними звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Положеннями ст.1 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" передбачено, що на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", керівництво Державною кримінально-виконавчою службою України та діяльністю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, здійснює керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, який несе персональну відповідальність за виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 14 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено приписами ч. 5 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Регулювання трудових правовідносин у процесі проходження служби, порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедура звільнення працівників кримінально-виконавчої служби регулюється спеціальним Законом України "Про Національну поліцію".

Положеннями ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів: 5) через службову невідповідність: 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю 1 групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Суд зазначає, що оскільки позивач під час проходження служби в Державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)» належав до категорії працівників начальницького складу, то на нього розповсюджуються положення Закону України "Про Національну поліцію".

Водночас, суд наголошує, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 31.01.2018 по справі № 803/31/16, від 30.07.2019 по справі № 804/406/16, від 08.08.2019 по справі № 813/150/16.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.03.2018 у справі № 807/211/17, під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює питання призначення, проходження та звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України є Закон України "Про Національну поліцію", яким, зокрема, у ст. 77 визначено підстави звільнення зі служби.

При цьому, з аналізу норми ст.77 Закону України "Про національну поліцію" вбачається, що остання не містить в собі переліку підстав звільнення працівника "за власним бажанням", у зв`язку з чим виникає необхідність застосування норм Кодексу законів про працю України, а саме ст. 38, в якій наведено перелік підстав для розірвання договору (контракту) з працівником.

Суд зазначає, що Кодексом законів про працю України передбачено право розірвати договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це орган письмово за два тижні, а вказаний термін може бути скорочено, у випадку коли заяву про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлено неможливістю продовжувати роботу, а саме у випадку: переїзду на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступу до навчального закладу; неможливості проживання в даній місцевості, підтвердженої медичним висновком; догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з обмеженими фізичними можливостями; догляду за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; виходу на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також інших поважних причин. У такій ситуації організація зобов`язана розірвати трудові відносини в певний строк, зазначений у заяві, і видати наказ, у якому причини й дата звільнення мають бути чітко сформульовані.

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 жовтня 2020 року по справі № 826/322/17 положення статті 38 КЗпП України передбачає дві групи обставин, за яких працівник вправі вимагати розірвання трудового договору без встановленого законом двотижневого строку, а роботодавець зобов`язаний звільнити працівника з визначеної останнім дати: 1) за наявності підстав, які унеможливлюють подальше продовження роботи, та 2) у випадку невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. В той же час, із вказаної норми слідує, що за відсутності причин, які вказують про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк роботи після подання працівником заяви про звільнення в межах двотижневого строку. Таким чином, для припинення трудового договору з цієї підстави необхідна взаємна згода сторін, при цьому волевиявлення працівника повинно бути чітким, добровільним і вираженим у письмовій формі.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що станом на момент виникнення спірних правовідносин позивач проходив службу в Державній установі Холодногірська виправна колонія (№18) на посаді начальника відділу охорони Холодногірської виправної колонії № 18, а з 27.10.2016 по 18.07.2019 перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років.

При цьому, позивач у період з 18.07.2019 по 28.07.2019 перебував на лікарняному.

Матеріали справи свідчать, що після виходу з лікарняного позивач прибув до місця несення служби для розмови із керівництвом щодо подальшого звільнення за власним бажанням.

Зі змісту наданих представником відповідача пояснень судом було встановлено, що позивачем не було подано до відповідача відповідного рапорту про те що він приступає або не приступає до виконання своїх обов`язків, а також представником відповідача вказано, що позивачу для ознайомлення, а у разі виявлення бажання продовжувати службу в установі, в подальшому для підписання, також була надана посадова інструкція начальника відділу охорони станом на 2019 рік, однак позивач відмовився від написанні рапорту, ознайомлення та підписання посадової інструкції.

Водночас, під час розгляду справи встановлено, що 29.07.2019 року позивачем до канцелярії установи було подано рапорт, зареєстрований за номером 1685, в якому останній просив звільнити його за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку з ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд зазначає, що копію вказаного рапорту позивачем було долучено до матеріалів справи.

Дослідивши наявну в матеріалах справи копію рапорту позивача від 29.07.2019 року суд зазначає, що останній не містить в своєму змісті зазначення про причини, які вказують про неможливість продовження позивачем роботи, а також не містять в собі доказів на підтвердження наявності таких причин.

Крім того, суд зазначає, що під час розгляду справи не встановлено обставин погодження між позивачем та відповідачем питання строків та обставин звільнення позивача на підставі приписів ст.38 КЗпП України.

Відтак, суд приходить до висновку про необґрунтованість та помилковість доводів позивача стосовно наявності підстав для його звільнення на підставі поданого рапорту з 29.07.2019 року.

В той же час, суд зазначає, що приписами ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Як встановлено судом, позивач 30.07.2019 року не прибув до місця несення служби, рапорту про те що він приступає або не приступає до виконання своїх обов`язків не надав.

Судом встановлено, що у зв`язку з тим, що позивач після виходу з відпустки по догляду за дитиною до трьох років не приступив до служби, не підписав посадову інструкцію начальника відділу охорони, то він був відсторонений від виконання службових обов`язків, наказом начальника по установі від 29.07.2019 року №99/ОС-19 та відносно нього наказом Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 29.07.2019 року №210/ОД-19 «Про призначення службового розслідування» було розпочато службове розслідування.

Як свідчать матеріали справи, з огляду на обставини того, що ОСОБА_1 відмовлявся надати письмові пояснення своєї поведінки, ознайомлюватися з наказами начальника по установі, відповідачем 29.07.2019 року були складені відповідні акти, а саме: акт від 29.07.2019 року - про те, що ОСОБА_1 відмовився надати рапорт про вихід з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку; акт від 29.07.2019 року - про те, що ОСОБА_1 відмовився ознайомитись з наказом Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» № 99 від 29.07.2019 р. про його відсторонення від виконання службових обов`язків; акт від 29.07.2019 року - про те, що ОСОБА_1 відмовився ознайомитись з наказом Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» №210 від 29.07.2019 р., про проведення відносно нього службового розслідування.

Представником позивача під час розгляду справи було повідомлено суду, що жодних листів від відповідача він не отримував та про розгляд відносно нього дисциплінарного матеріалу не був повідомлений.

Судом встановлено, що за результатами проведеного службового розслідування начальником Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» 06.08.2019 року було затверджено висновок проведення службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни начальником відділу охорони капітаном внутрішньої служби ОСОБА_1 (Г-003255) не виконання наказу начальника установи.

Відповідно до зазначеного висновку комісія установи вважала б дії капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника відділу охорони вважати такими, що грубо порушують вимоги відомчих нормативно-правових актів Державної кримінально-виконавчої служби України та за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст.4, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справи України», Кодексу етики та службової поведінки персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України з боку начальника відділу охорони Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» оголосити догану.

На підставі зазначеного висновку наказом Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 06.08.2019 року №7/ОС/СТ-19 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 », за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст.4, 7 України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Кодексу етики та службової поведінки персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, начальнику відділу охорони державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» капітану внутрішньо служби ОСОБА_1 оголошено догану.

Зі змісту зазначеного наказу вбачається зазначення того, що 29.07.2019 року близько 09 годин 10 хвилин згідно розпорядження начальника установи, начальник відділу по роботі з персоналом підполковник внутрішньої служи ОСОБА_2 у присутності співробітників відділу по роботі з персоналом довів капітану внутрішньої служби ОСОБА_1 про необхідність прибути 29.07.2019 року о 09 годині 30 хвилин на кадрову комісію установи. Отримавши відповідну інформацію начальник відділу охорони капітан внутрішньої служби ОСОБА_1 всупереч вимогам ст.4, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», в частині виконання наказу, розпорядження щодо прибуття на кадрову комісію свідомо проігнорував розпорядження начальника установи. Працівниками відділу по роботі з персоналом на ім`я начальника установи за фактом події були складені рапорти. Також зазначено, що подальшою перевіркою встановлено, що капітаном внутрішньої служби Семеньковим Володимиром Юрійовичем вимоги керівництва установи були проігноровані свідомо, жодних пояснень своїм діям з його боку керівництву установи надано не було.

Матеріали справи свідчать, що у зв`язку з відмовою позивача, повідомленою в телефонному режимі, від ознайомлення із висновком та наказом Державної установи «Холодногірської виправної колонії (№18)» №7/ОС/СТ-19 від 06.08.19 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, посадовими особами відповідача було складено акт від 06.08.219 року.

Також матеріали справи свідчать, що наказом Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 12.08.2019 року №218/ОД-19 «Про проведення службового розслідування» згідно рапорту начальника відділу по роботі з персоналом державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 , має місце факт відсутності на службі з 30.07.2019 року капітана внутрішньої служби Семенькова Володимира Юрійовича начальника відділу охорони установи та з метою встановлення причин, що призвели до порушення службової дисципліни, згідно зі статтею 14 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22 лютого 2006 року №3460-ІV, наказу Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 року № 356/5 «Про затвердження Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України» наказано створити в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)» відповідну комісію, якій провести службове розслідування за вищевказаним фактом, надати на затвердження висновок та у разі необхідності проект наказу про міри реагування щодо винних посадових осіб установи.

Судом встановлено, що 12.08.2019 року начальником Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» було затверджено висновок проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни начальником відділу охорони капітаном внутрішньої служби ОСОБА_1 (Г-003255) не виходу на службу без поважних причин 30 липня 2019 року, відповідно до якого комісія вважала б подальшу перевірку за фактом відсутності на службі, без поважних причин, начальника відділу охорони капітана внутрішньої служби Семенькова Володимира Юрійовича припинити; дії капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 начальника відділу охорони вважати такими, що грубо порушують вимоги відомчих нормативно-правових актів Державної кримінально - виконавчої служби України; за грубе порушення службової дисципліни, клопотати перед начальником установи щодо попередження про неповну посадову відповідність начальника відділу охорони капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 ; дні невиходу на службу з 30 липня 2019 року до з`ясування причин відсутності на робочому місці начальника відділу охорони капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 вважати прогулами та згідно пункту 6 розділу 1 наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» грошове забезпечення за ці дні не оплачувати та не нараховувати.

Як встановлено судом, на підставі зазначеного висновку наказом Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 12.08.2019 року №8/ОС/СТ-19 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 » наказано, зокрема, дії капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 начальника відділу охорони вважати такими, що грубо порушують вимоги відомчих нормативно-правових актів Державної кримінально - виконавчої служби України; за грубе порушення службової дисципліни; дні невиходу на службу з 30 липня 2019 року до з`ясування причин відсутності на робочому місці начальника відділу охорони капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 вважати прогулами та згідно пункту 6 розділу 1 наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» грошове забезпечення за ці дні не оплачувати та не нараховувати.

Матеріали справи свідчать, що у зв`язку з відмовою позивача, повідомленою в телефонному режимі, від ознайомлення із висновком та наказом Державної установи «Холодногірської виправної колонії (№18)» №8/ОС/СТ-19 від 12.08.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, посадовими особами відповідача було складено акт від 12.08.219 року.

Судовим розглядом справи встановлено, що 15.08.2019 року начальником Державної установи «Холодногірської виправної колонії (№18)» було затвердженого висновок проведення службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни начальником виділу охорони капітаном внутрішньої служби ОСОБА_1 (Г-003255) прогулів без поважних причин з 30.07.2019 року, відповідно до якого комісія установи вважала б подальшу перевірку за фактом прогулів, без поважних причин начальника відділу охорони капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 припинити; дії капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 начальника відділу охорони вважати такими, що грубо порушують вимоги відомчих нормативно-правових актів Державної кримінально - виконавчої служби України; дні невиходу на службу з 30 липня 2019 відсутності на робочому місці начальника відділу охорони капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 вважати прогулами без поважних причин та згідно пункту 6 розділу 1 наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року №925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» грошове забезпечення за ці дні не оплачувати та не нараховувати; за грубе порушення службової дисципліни - прогули без поважних причин, клопотати начальнику установи про звільнення начальника відділу охорони капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 з Державної кримінально - виконавчої служби України у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту за п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Як встановлено судом, 16.08.2019 року начальником Державної установи «Холодногірської виправної колонії (№18)» було затвердженого висновок по факту звільнення із Державної кримінально-виконавчої служби України капітана внутрішньої служби Семенькова Володимира Юрійовича, начальника відділу охорони установи, відповідно до якого начальником відділу по роботі з персоналом підполковником внутрішньої служби Жировим М.В., розглянуто матеріали службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни начальником відділу охорони капітаном внутрішньої служби ОСОБА_1 , за результатами чого останній вважав би подальшу перевірку по факту звільнення зі служби начальника відділу охорони установи капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 припинити; дії капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника відділу охорони вважати такими, що грубо порушують вимоги відомчих нормативно-правових актів Державної кримінально - виконавчої служби України; звільнити капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника відділу охорони установи із Державної кримінально-виконавчої служби України у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту за п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Під час розгляду справи встановлено, що наказом Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№ 18)» № 108/Ос-19 від 16.08.2019 року за грубе порушення службової дисципліни - прогули без поважних причин, звільнено начальника відділу охорони капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 з Державної кримінально-виконавчої служби України у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до дисциплінарного статуту за п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»; дні невиходу на службу з 30 липня 2019 року по 16 серпня 2019 року відсутності на робочому місці начальника відділу охорони капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 вважати прогулами без поважних причин та згідно пункту 6 розділу наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» грошове забезпечення за ці дні не оплачувати та не нараховувати.

Водночас, судом під час розгляду справи зі змісту наданих представником відповідача пояснень встановлено, що оскільки у відповідача були відсутні підстави для розгляду рапорту позивача від 29.07.2019 року стосовно звільнення, то вказаний рапорт було розглянуто в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Так, матеріали справи свідчать, що 15.08.2019 року посадовими особами відповідача у складі комісії було складено висновок за результатами розгляду звернення гр. ОСОБА_1 щодо надання відповіді, стосовно його правового статусу, порядку переміщення, призначення та звільнення від 15.08.2019 року, який затверджено начальником Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» 15.08.2019 року. Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що комісія вважала б розгляд звернення припинити та надати відповідь заявнику у визначений Законом України «Про звернення громадян» строк.

Листом Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 15.08.2019 року №3/2-2996мр у відповідь на рапорт позивача від 29.07.2019 року №1685 повідомлено, що дії співробітників відділу по роботі з персоналом в повному обсязі відповідали вищезазначеним нормам нормативно-правових актів та діючого законодавства, в жодному разі не виходили за межі їх компетенції та службових обов`язків. При цьому вказано на обставини свідомого ігнорування вимог керівництва установи, відсутність на службі без поважних причин та прогулів взагалі, що в сукупності свідчить про грубе порушення керівником середньої ланки фундаментальних норм службової дисципліни та поведінки, моральних цінностей, зобов`язань і принципів служби взагалі, які служать методологічною основою формування професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України. Як наслідок, вказано, що відносно позивача в установі проводяться службові розслідування та вирішується питання щодо звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за негативними мотивами, про що буде додатково повідомлено за вказаною адресою, у зв`язку з тим, що позивачем проігноровані всі попередні попередження щодо особистого прибуття до державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивача станом на 30.07.2019 року були відсутні підстави для звільнення з 29.07.2019 року.

Водночас, суд наголошує, що норми спеціального законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані з проходженням служби в лавах поліції не передбачають можливості внесення змін до формулювання підстав звільнення.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.08.2020 року по справі №540/324/19.

Отже, з огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку, що відповідачем не було допущено порушень під час звільнення позивача за п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Положеннями ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)" (вул. Рубанівська, буд. 4, м. Харків, 61064) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2020 року.

Суддя Мельников Р.В.