Справа № 260/919/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2020-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2020 року м. Ужгород№ 260/919/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю сторін:

позивача - представник Олійник Р.Б.,

відповідача - представник Сатмарі Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування приписів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №1343-ДК/0412Пр/03/01/-19 від 06.12.2019 р.; 2) визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №1344-ДК/0413Пр/03/01/-19 від 06.12.2019 р.; 3) визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №1345-ДК/0415Пр/03/01/-19 від 06.12.2019 р.; 4) визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №1346-ДК/0414Пр/03/01/-19 від 06.12.2019 р.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що за результатами проведеного заходу державного контролю за використанням та охороною земель посадова особа відповідача зробили висновок про використання земельних ділянок не за цільовим призначенням з порушенням вимог земельного законодавства та складено приписи. Вказані рішення відповідача вважає протиправними з огляду на те, що на спірних земельних ділянках на підставі укладених договорів оренди Фермерським господарством «Свида О.М.» було влаштовано ставок для розведення риби. Вважає, що згідно із законодавчими нормами риборозведення є сільськогосподарською діяльністю, а тому будівництво ставків для таких цілей може здійснюватися в межах цієї діяльності на землях сільськогосподарського призначення. З огляду на що використання спірних земельних ділянок здійснювалося в межах їх цільового призначення. Звертає увагу суду на те, що станом на час створення ставка (2005 рік) у земельному законодавстві не містилося заборони на самостійне визначення користувачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення виду її використання в межах відповідної категорії земель. Така норма була включена тільки у 2009 році. Окрім того, станом на 2005 рік п. 15 розділу Х Земельного кодексу України не містив заборони на зміну способу використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а була встановлена виключно заборона на продаж чи відчуження таких. Наголошує на тому, що оскаржуваними приписами відповідач фактично зобов`язує позивача змінити цільове призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, однак станом на даний час законодавством вчинення такого забороняється. Також зауважує, що оскаржені приписи не містять конкретних дій, обов`язкових до виконання для усунення виявлених порушень, а тому винесені з порушенням вимого законодавства щодо їх змісту, оскільки є неконкретизованими. Окрім того, вважає, що на час проведення відповідачем перевірки правові норми, якими були регламентовані порядок здійснення таких заходів, були скасовані. Отже відповідач при здійсненні перевірки повинен був дотримуватися норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», однак така проведена з їх порушенням, що є додатковою підставою для скасування оскаржених приписів.

08 травня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №9-7-0.72-3767/2-20 від 06.05.2020 р., відповідно до якого проти задоволення позову заперечив. Зокрема вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області на підставі та в порядку, встановленому законом, провело перевірку питань дотримання вимог земельного законодавства щодо земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в контурі 553 на території Тийгласької сільської ради Ужгородського району, за результатами чого встановлено факт використання таких не за цільовим призначенням та зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, чим порушено вимоги чинного законодавства. За результатами проведеної перевірки складено приписи про усунення виявлених порушень, зобов`язано сплатити заподіяну шкоду згідно з розрахунком та штраф за скоєння адміністративного правопорушення. Зауважує, що норми чинного законодавства передбачають обов`язок власників земельної ділянки використовувати таку виключно за її цільовим призначенням. Цільове призначення спірних земельних ділянок кваліфікується як "землі сільськогосподарського призначення", а тому такі повинні використовуватися для виробництва сільськогосподарської продукції, що зумовлено їх природними властивостями. Тому, враховуючи встановлені проведеною перевіркою факти, вважає оскаржені приписи правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.

19 травня 2020 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якому вважає доводи відповідача необґрунтованими. Зауважує, що повноваження відповідача на проведення перевірок повинно реалізовуватися з дотриманням встановлених процедур та вимог чинного законодавства. Зокрема, спірні приписи не містять визначення конкретних дій, обов`язкових до виконання для усунення виявлених порушень. Окрім того, зауважує, що всупереч законодавчим вимогам обстеження земельних ділянок було проведено інспектором самостійно без участі власника, орендаря земельної ділянки або їх уповноваженого представника. Стосовно тверджень відповідача про нецільове використання земельних ділянок зазначає, що такі використовуються на підставі договорів оренди. На частині таких земельних ділянок на підставі Робочого проекту, Дозволу на зняття та використання родючого шару ґрунту з ділянки будівництва проектної водойми ФГ "Свида" та землювання малопродуктивних угідь на території Тийгласької сільради, фермерським господарством "Свида О.М." було влаштовано ставок для розведення риби. Нормами ст. 53 Закону України "Про рибне господарство" суб`єктів рибогосподарського комплексу визнано товаровиробниками сільгосппродукції. При цьому, станом на час створення ставка (2005 рік) у земельному законодавстві не містилося заборони на самовільне визначення користувачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення виду її використання, як і не містилося заборони на зміну способу їх використання.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у засіданні суду 02 вересня 2020 року проти позову заперечив, обґрунтовуючи обставинами, наведених у відзиві на позовну заяву №9-7-0.72-3767/2-20 від 06.05.2020 р.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №1343-ДК від 25.11.2019 р. посадовою особою Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області), відповідно до вимог ст.ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», проведено планову перевірку під час відчуження та зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власником земельних часток (паїв), для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), зокрема, земельної ділянки площею 3,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в контурі 553 на території Ужгородського району Закарпатської області та належить на праві власності ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ).

За результатами проведеної перевірки складено акт №1343-ДК/1300/АП/09/01/-19 від 06.12.2019 р. (арк. спр. 10 - 16, т. 1).

Так, в ході перевірки встановлено, що земельна ділянка загальною площею 3,42 га знаходиться на території Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №011783, цільове призначення такої земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договором оренди земельної ділянки від 20.01.2003 р. ОСОБА_2 надав в оренду зазначену земельну ділянку громадянину ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) терміном на 49 років для сільськогосподарського використання. Разом з тим, при в`їзді на місце розташування земельної ділянки та за візуальним оглядом такої встановлено, що на земельній ділянці здійснюється проведення земляних робіт, зокрема, знято та перенесено ґрунтовий покрив на площі 1,7992 га, утворено штучну водойму, глибиною більше 2 метрів. На час проведення перевірки проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_1 не надано, відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру не внесено.

Також під час проведення перевірки посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено акт обстеження земельної ділянки №1343-ДК/274/АО/10/01/-19 від 06.12.2019 р., яким зафіксовано обставини правопорушення (арк. спр. 17 - 20, т. 1).

За результатами перевірки посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено припис №1343-ДК/0412Пр/03/01/-19 від 06.12.2019 р., відповідно до змісту якого ОСОБА_1 приписано усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства, сплатити заподіяну шкоду, внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням згідно розрахунку та штраф за скоєне адміністративне правопорушення, а земельну ділянку використовувати у відповідності до цільового призначення (арк. спр. 21 - 23, т. 1).

Розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, обчислено розмір такої у сумі 23622,75 грн. (арк. спр. 229 - 230, т. 1).

Окрім того, за встановлені порушення п. «а» ч. 1 ст. 91, ч. 3 ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено протокол про адміністративне правопорушення №1343-ДК/0048П/07/01/-20 від 26.02.2020 р. (арк. спр. 231 - 232, т. 1), за результатами розгляду якого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №1343-ДК/0061По/08/01/-20 від 11.03.2020 р. та накладено штраф у розмірі 170,00 грн. (арк. спр. 42 - 43, т. 2).

Також на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №1344-ДК від 25.11.2019 р. посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, відповідно до вимог ст.ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», проведено планову перевірку під час відчуження та зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власником земельних часток (паїв), для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), зокрема, земельної ділянки площею 3,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в контурі 553 на території Ужгородського району Закарпатської області та належить на праві власності ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ).

За результатами проведеної перевірки складено акт №1344-ДК/1301/АП/09/01/-19 від 06.12.2019 р. (арк. спр. 233 - 239, т. 1).

Так, в ході перевірки встановлено, що земельна ділянка загальною площею 3,42 га знаходиться на території Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №011741, цільове призначення такої земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договором оренди земельної ділянки від 20.01.2003 р. ОСОБА_3 надала в оренду зазначену земельну ділянку громадянину ОСОБА_1 терміном на 49 років для сільськогосподарського використання. Разом з тим, при в`їзді на місце розташування земельної ділянки та за візуальним оглядом такої встановлено, що на земельній ділянці здійснюється проведення земляних робіт, зокрема, знято та перенесено ґрунтовий покрив на площі 1,1549 га. На час проведення перевірки проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_1 не надано, відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру не внесено.

При цьому, під час проведення перевірки посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено акт обстеження земельної ділянки №1344-ДК/275/АО/10/01/-19 від 06.12.2019 р., яким також зафіксовано обставини правопорушення (арк. спр. 30 - 34, т. 1).

За результатами перевірки посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено припис №1344-ДК/0413Пр/03/01/-19 від 06.12.2019 р., відповідно до змісту якого ОСОБА_1 приписано усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства, сплатити заподіяну шкоду, внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням згідно розрахунку та штраф за скоєне адміністративне правопорушення, а земельну ділянку використовувати у відповідності до цільового призначення (арк. спр. 35 - 37, т. 1).

Розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, обчислено розмір такої у сумі 15163,36 грн. (арк. спр. 248 - 249, т. 1).

Окрім того, за встановлені порушення п. «а» ч. 1 ст. 91, ч. 3 ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено протокол про адміністративне правопорушення №1344-ДК/0049П/07/01/-20 від 26.02.2020 р. (арк. спр. 250 - 251, т. 1), за результатами розгляду якого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №1344-ДК/0060По/08/01/-20 від 11.03.2020 р. та накладено штраф у розмірі 170,00 грн. (арк. спр. 44 - 45, т. 2).

На виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №1345-ДК від 25.11.2019 р. посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, відповідно до вимог ст.ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», проведено планову перевірку під час відчуження та зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власником земельних часток (паїв), для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), зокрема, земельної ділянки площею 6,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в контурі 553 на території Ужгородського району Закарпатської області та належить на праві власності ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ).

За результатами проведеної перевірки складено акт №1345-ДК/1303/АП/09/01/-19 від 06.12.2019 р. (арк. спр. 38 - 45, т. 1).

Так, в ході перевірки встановлено, що земельна ділянка загальною площею 6,22 га знаходиться на території Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №030179, цільове призначення такої земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договором оренди земельної ділянки від 20.01.2003 р. ОСОБА_4 надав в оренду зазначену земельну ділянку громадянину ОСОБА_1 терміном на 49 років для сільськогосподарського використання. Разом з тим, при в`їзді на місце розташування земельної ділянки та за візуальним оглядом такої встановлено, що на земельній ділянці здійснюється проведення земляних робіт, зокрема, знято та перенесено ґрунтовий покрив на площі 0,6804 га, утворено штучну водойму, глибиною більше 2 метрів. На час проведення перевірки проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_1 не надано, відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру не внесено.

Під час проведення перевірки посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено акт обстеження земельної ділянки №1345-ДК/277/АО/10/01/-19 від 06.12.2019 р., яким також зафіксовано обставини правопорушення (арк. спр. 46 - 50, т. 1).

За результатами перевірки посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено припис №1345-ДК/0415Пр/03/01/-19 від 06.12.2019 р., відповідно до змісту якого ОСОБА_1 приписано усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства, сплатити заподіяну шкоду, внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням згідно розрахунку та штраф за скоєне адміністративне правопорушення, а земельну ділянку використовувати у відповідності до цільового призначення (арк. спр. 51 - 53, т. 1).

Розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, обчислено розмір такої у сумі 8933,37 грн. (арк. спр. 17 - 18, т. 2).

Окрім того, за встановлені порушення п. «а» ч. 1 ст. 91, ч. 3 ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено протокол про адміністративне правопорушення №1345-ДК/0050П/07/01/-20 від 26.02.2020 р. (арк. спр. 19 - 20, т. 2), за результатами розгляду якого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №1345-ДК/0062По/08/01/-20 від 11.03.2020 р. та накладено штраф у розмірі 170,00 грн. (арк. спр. 46 - 47, т. 2).

Також на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №1346-ДК від 25.11.2019 р. посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, відповідно до вимог ст.ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», проведено планову перевірку під час відчуження та зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власником земельних часток (паїв), для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), зокрема, земельної ділянки площею 3,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в контурі 553 на території Ужгородського району Закарпатської області та належить на праві власності ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ).

За результатами проведеної перевірки складено акт №1346-ДК/1302/АП/09/01/-19 від 06.12.2019 р. (арк. спр. 54 - 60, т. 1).

Так, в ході перевірки встановлено, що земельна ділянка загальною площею 3,50 га знаходиться на території Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №011747, цільове призначення такої земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договором оренди земельної ділянки від 20.01.2003 р. ОСОБА_5 надав в оренду зазначену земельну ділянку громадянину ОСОБА_1 терміном на 49 років для сільськогосподарського використання. Разом з тим, при в`їзді на місце розташування земельної ділянки та за візуальним оглядом такої встановлено, що на земельній ділянці здійснюється проведення земляних робіт, зокрема, знято та перенесено ґрунтовий покрив на площі 1,5610 га, утворено штучну водойму, глибиною більше 2 метрів. На час проведення перевірки проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_1 не надано, відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру не внесено.

Під час проведення перевірки посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено акт обстеження земельної ділянки №1346-ДК/276/АО/10/01/-19 від 06.12.2019 р., яким також зафіксовано обставини правопорушення (арк. спр. 61 - 65, т. 1).

За результатами перевірки посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено припис №1346-ДК/0414Пр/03/01/-19 від 06.12.2019 р., відповідно до змісту якого ОСОБА_1 приписано усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства, сплатити заподіяну шкоду, внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням згідно розрахунку та штраф за скоєне адміністративне правопорушення, а земельну ділянку використовувати у відповідності до цільового призначення (арк. спр. 66 - 68, т. 1).

Розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, обчислено розмір такої у сумі 20495,28 грн. (арк. спр. 36 - 37, т. 2).

Окрім того, за встановлені порушення п. «а» ч. 1 ст. 91, ч. 3 ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадовою особою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області складено протокол про адміністративне правопорушення №1346-ДК/0051П/07/01/-20 від 26.02.2020 р. (арк. спр. 38 - 39, т. 2), за результатами розгляду якого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №1346-ДК/0063По/08/01/-20 від 11.03.2020 р. та накладено штраф у розмірі 170,00 грн. (арк. спр. 48 - 49, т. 2).

Вважаючи винесені за результатами проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства приписи протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 187 ЗК України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно зі ст. 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 №963-IV (далі Закон №963), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Нормами ст. 2 Закону №963 визначено основні завдання державного контролю за використанням та охороною земель, серед яких:

- забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України;

- забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель;

- запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення;

- забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

При цьому об`єктами державного контролю за використанням та охороною земель, відповідно до ст. 4 Закону №963, є всі землі в межах території України.

Нормами ст. 5 Закону №963 уповноваженими органами, які здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, проведення моніторингу родючості ґрунтів, визначено центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, якою затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), організацію та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності віднесено до обов`язків Держгеокадастру.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону №963, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюється, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Згідно з пп. 25-1 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: виконанням умов зняття, збереження і використання родючого шару ґрунту під час проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов`язаних із порушенням ґрунтового покриву, своєчасним проведенням рекультивації порушених земель в обсягах, передбачених відповідним робочим проектом землеустрою; використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення.

Відповідно до п. 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З метою виконання передбачених законодавством обов`язків Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право, в тому числі:

- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності (ст. 10 Закону №963).

Вказане кореспондується також з нормами п. 51 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

З аналізу наведених правових норм слідує, що державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися державним інспектором Держгеокадастру, у тому числі, шляхом проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що перевірка дотримання вимог земельного законодавства щодо земельних ділянок в контурі 553 на території Тийгласької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області була проведена уповноваженим органом.

Суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на порушення відповідачем порядку проведення перевірок, встановленого нормами Закону «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки в даному випадку, об`єктом перевірки була земельна ділянка, а не господарська діяльність підприємства.

Враховуючи те, що норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок земельних ділянок, суд вважає, що на спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

За результатами проведених перевірок посадовою особою Держгеокадастру встановлено факт використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення не за цільовим призначенням, у зв`язку з чим складено оскаржені в даній адміністративній справі приписи.

В обґрунтування правомірності заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що спірні земельні ділянки використовувалися для розведення риби у спеціально влаштованому для цієї мети ставку. При цьому зазначає, що риборозведення є сільськогосподарською діяльністю, а тому будівництво ставків для таких цілей може здійснюватися в межах цієї діяльності на землях сільськогосподарського призначення.

Проте суд не може погодитися з такою аргументацією позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Норми ЗК України передбачають класифікацію земель України, залежно від їх основного цільового призначення за такими категоріями: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Цільове призначення є однією із базових характеристик будь-якої земельної ділянки, яка визначає її правовий режим.

Так, відповідно до норм ч. 1 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей.

Згідно ч. 2 зазначеної статті до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісового фонду, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо).

В свою чергу, до земель водного фонду, згідно ст. 58 ЗК України, відносяться землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами;

б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм;

в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів.

Для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 р. №548 було затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель. Згідно з такою землями сільськогосподарського призначення є землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей; землі, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському господарстві, та інше.

В свою чергу землі водного фонду - це землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. До таких земель відносяться, в тому числі, землі для рибогосподарських потреб.

Отже, землі сільськогосподарського призначення є особливою категорією земель, використання яких нероздільно пов`язано з природніми властивостями грунтів, як невід`ємної частини таких земель.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірні земельні ділянки відносяться до категорії «землі сільськогосподарського призначення», сільськогосподарські угіддя (пасовища).

Як вбачається з договорів оренди земельної ділянки, якими ОСОБА_1 передано в оренду спірні земельні ділянки, такі надано в оренду для сільськогосподарського використання. При цьому умовами договорів також обумовлено, що зміна цільового призначення земельної ділянки здійснюється за проектом відведення в порядку, визначеному ЗК України (арк. спр. 69, 72, 75, 78, т. 1)

Відповідно до норму Закону України "Про Загальнодержавну програму розвитку рибного господарства України на період до 2010 року" від 19.02.2004 №1516-IV, рибництвом (підгалузь рибного господарства) є розведення та вирощування риби та інших водних живих ресурсів у спеціально створених штучних умовах або визначених для цього рибогосподарських водних об`єктах.

В свою чергу рибогосподарські водні об`єкти, в розумінні норм зазначеного законодавчого акту, це озера, річки, моря з лиманами та естуаріями, водосховища, ставки, а також окремі технологічні водойми, які використовуються або можуть використовуватися для розведення, вирощування, відтворення та (або) вилову риби та інших водних живих ресурсів, де господарська діяльність усіх учасників водогосподарського комплексу обмежується в інтересах рибного господарства.

Вказане кореспондується також з положеннями Водного кодексу України.

Таким чином, провівши порівняльний аналіз законодавчих норми, що регламентують розмежування категорій земель за їх цільовим призначенням, суд дійшов висновку, що рибогосподарські водні об`єкти, в тому числі ставки для розведення риби, повинні розміщуватися саме на землях водного фонду, оскільки не передбачають використання родючого шару земельних ділянок з метою вирощування сільськогосподарської продукції або для пов`язаних з цим цілей. З огляду на що суд вважає, що влаштування на земельній ділянці сільськогосподарського призначення такого об`єкта не може вважатися використання земельної ділянки в межах її цільового призначення.

З огляду на зазначення суд вважає безпідставними посилання позивача на відсутність станом на час створення ставка в законодавчих нормах заборони користувачам земельних ділянок сільськогосподарського призначення самостійно визначати вид такого використання в межах відповідної категорії земель.

При цьому суд зазначає, що станом на час облаштування позивачем ставка на спірній земельній ділянці законодавством дійсно був встановлений інший порядок зміни цільового призначення земельної ділянки.

Так, зокрема, відповідно до ст. 20 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Окрім того, ч. 2 ст. 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Однак за будь-якої редакції ЗК України норми вказаного законодавчого акту передбачали обов`язок землекористувачів використовувати належну їм земельну ділянку виключно в межах її цільового призначення. У разі ж необхідності змінити цільове призначення земельної ділянки землекористувачі повинні дотримуватися встановленої процедури.

На виконання ст. 20 ЗК України, постановою Кабінету Міністрів України №502 від 11.04.2002 було затверджено Порядок зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб (далі - Порядок) (який був чинний на час влаштування ставка).

Згідно з п. 2 Порядку зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника до сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, або районної держадміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту.

Відповідно до п. 3 Порядку, сільська, селищна, міська рада або районна держадміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення:

- складання проекту відведення земельної ділянки, якщо зміні цільового призначення підлягає її частина;

- перепогодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами виконавчої влади, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка.

Проект відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, складається державною або іншою землевпорядною організацією на замовлення власника земельної ділянки (п. 4 Порядку).

Згідно з п. 7 Порядку сільська, селищна, міська рада розглядає проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка розташована в межах населеного пункту (крім земель, визначених пунктом 11 цього Порядку).

Судом встановлено, що жодних із вище перелічених дій позивачем вчинено не було. При цьому суд не вважає наданий в якості доказу розроблений Відділом комплексного проектування Закарпатського облводгоспу робочий проект «Влаштування ставка для розведення риби на землях ФГ «Свида О.М.» на території Тийглашської сільської ради Ужгородського району» таким, що заміняє встановлену нормами чинного законодавства процедуру зміни цільового призначення земельної ділянки.

Зазначене підтверджується також висновком Ужгородського районного відділу земельних ресурсів №6060/03-1 від 13.04.2004, в якому за результатами розгляду матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки площею 6,00 га пасовища наміченої до відведення ФГ «Свида О.М.» для влаштування ставка для розведення риби за межами с. Тийглаш, уповноважений орган погодив місце розташування земельної ділянки для вказаних цілей, однак при умові, в тому числі, оформлення матеріалів відведення земельної ділянки у відповідності до чинного законодавства (арк. спр. 114, т. 1). Вказаний обов`язок був зазначений також у висновку Ужгородської районної адміністрації №303/03-15 від 15.04.2004 (арк. спр. 116).

Суд відхиляє посилання позивача на встановлену пп. б п. 15 розділу Х ЗК України заборону щодо зміни цільового призначення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що дія на час прийняття оскаржений приписів, та зумовлює неможливість їх виконання, оскільки вказана обставина не може звільнити землекористувача від обов`язку використовувати належні йому земельні ділянки відповідно до норм чинного законодавства, як і не може узаконювати виявлені правопорушення.

Більше того, суд вважає, що сплативши накладений постановами про накладення адміністративного стягнення штраф за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення правил використання земель), ОСОБА_1 фактично визнання скоєння такого (арк. спр. 40 - 41, т. 2).

Окрім того, за результатами проведеної перевірки посадовою особою відповідача виявлено факт зняття родючого шару ґрунту у розмірі, що перевищує визначений Дозволом на зняття та використання родючого шару ґрунту об`єм, без розроблення робочого проекту землеустрою щодо рекультивації порушених земель, чим порушено вимоги земельного законодавства.

Вказана обставина позивачем не заперечується.

З цього приводу суд зазначає, що норми ст. 168 ЗК України визнають ґрунти земельних ділянок об`єктом особливої охорони. Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель. При здійсненні діяльності, пов`язаної з порушенням поверхневого шару ґрунту, власники земельних ділянок та землекористувачі повинні здійснювати зняття, складування, зберігання поверхневого шару ґрунту та нанесення його на ділянку, з якої він був знятий (рекультивація), або на іншу земельну ділянку для підвищення її продуктивності та інших якостей.

Згідно ст. 37 Закону України «Про охорону земель» №962-IV від 19.06.2003 власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

Таким чином, як положення ЗК України, так і Закону України «Про охорону земель» зобов`язують власників та користувачів земельних ділянок забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі. У разі ж порушення вказаних вимог законодавством передбачена відповідальність, в тому числі шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Так, оскарженими приписами ОСОБА_1 зобов`язано, серед іншого, сплатити заподіяну шкоду внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням згідно з розрахунком, здійсненим за Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №963 від 25.07.2007.

Жодних аргументів щодо правильності проведеного розрахунку позивач не заявляє.

У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту порушення ОСОБА_1 вимог земельного законодавства при використанні орендованих земельних ділянок, суд вважає, що позивач зобов`язаний сплатити завдані збитки, а тому приписи в цій частині є правомірними.

Суд також вважає безпідставними твердження позивача про відсутність у спірних приписах конкретних дій, обов`язкових до виконання для усунення виявлених порушень, оскільки такими чітко передбачено обов`язок ОСОБА_1 усунути виявлені порушення та використовувати земельну ділянку відповідно до цільового призначення. Окрім того, зобов`язано позивача сплатити заподіяну шкоду, внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням згідно розрахунку та штраф за скоєне адміністративне правопорушення.

Суд повторно наголошує, що встановлені пп. «б» п. 15 розділу Х ЗК України обмеження не можуть звільнити землекористувача від обов`язку використовувати належні йому земельні ділянки відповідно до норм чинного законодавства, як і не може легалізувати виявлені правопорушення.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 243, 245, 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 39766716) про визнання протиправними та скасування приписів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України з врахуванням особливостей, визначених Розділом VII "Перехідні положення".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 листопада 2020 року.

Суддя Р.О. Ващилін