Справа № 640/24660/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про витребування доказів

02 листопада 2020 року м. Київ № 640/24660/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку письмового провадження питання витребування доказів у справі

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Верховного Суду України, Верховного Суду

третя особа Верховний Суд України

про визнання дій протиправними, скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Ліквідаційної комісії Верховного Суду України (далі також - відповідач-1), Верховного Суду (далі також - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Верховний Суд України (далі також - третя особа), в якому просить:

- визнати протиправними/незаконними та такими, що грубо порушують законодавство про захист персональних даних дії Верховного Суду та "ліквідаційної комісії" Верховного Суду України, зокрема колишнього голови цієї комісії ОСОБА_2 , щодо збирання, використання та зберігання персональних даних ОСОБА_1 з невідомих джерел та без відповідного дозволу;

- визнати протиправними/незаконними та такими, що грубо порушують трудове законодавство дії "ліквідаційної комісії" Верховного Суду України, зокрема колишнього голови цієї комісії ОСОБА_2 щодо видання наказу від 16 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацією Верховного Суду України, а також визнати протиправним та скасувати цей наказ.

В обґрунтування адміністративного позову позивачем зазначено, що оскаржуваний наказ від 16.07.2018 року про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацією Верховного Суду України видано не у порядку, встановленому законодавством України, а саме, видано неуповноваженою особою, без попередження по наступне звільнення та ознайомлення із оскаржуваним наказом.

Так, позивач вважає, що рішення про ліквідацію Верховного Суду України не приймалося уповноваженою Конституцією України особою, а тому, підстави для звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із ліквідацією Верховного Суду України відсутні.

Позивач, в свою чергу, зазначає, що трудові відносини між нею та Верховним Судом України розірвано 31.10.2019 року у зв`язку із переведенням ОСОБА_1 до Конституційного Суду України.

Таким чином, на переконання позивача, наказ від 16.07.2018 року не виконано, та не створює жодних правових наслідків.

Разом з тим, відомості про звільнення позивача з 17.07.2018 року містяться у пенсійному та податковому органі.

Враховуючи викладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, в якій зобов`язано позивача усунути недоліки шляхом подання заяви про поновлення процесуального строку звернення до суду та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через канцелярію суду 14.01.2020 року позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Заяву про поновлення строку звернення до суду обґрунтовано незаконним звільненням позивача з державної служби у Верховному Суді України наказом голови ліквідаційної комісії Верховного Суду України від 16.07.2018 року №146-к, про якій останній стало відомо 08.06.2019 року після ознайомлення із відзивом, поданим в адміністративній справі №640/6919/19, в якій ОСОБА_1 також є позивачем.

Так, в межах адміністративної справи №640/6916/19 позивачем оскаржується протиправність дій, зокрема, Верховного Суду України щодо порушення трудового законодавства щодо недопущення позивача з 11.07.2018 року до робочого місця, перешкоджання у виконанні посадових обов`язків, невиплати заробітної плати та інших нарахувань передбачених чинним законодавством про оплату праці.

Як повідомлено позивачем, отримавши 08.06.2019 року відзив на позовну заяву у справі №640/6916/19 та ознайомившись вперше із копією наказу голови ліквідаційної комісії Верховного Суду України від 16.07.2018 року №146-к, 11.07.2019 року ОСОБА_1 в межах справи №640/6916/19 останньою подано заяву про зміну та доповнення позовної заяви з метою оскарження цього наказу.

Водночас, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2019 року у справі №640/6916/19, яку позивачем отримано 26.10.2019 року, зазначену заяву повернуто.

Не погоджуючись із підставами повернення заяви про зміну та доповнення позовної заяви, 04.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Позивачем наполегливо зазначено, що до 08.06.2019 року останній не було відомо про існування наказу від 16.07.2018 року, з огляду на що, вважає, що нею пропущено процесуальний строк звернення до суду із цією позовною заявою з поважних, не залежних від позивача причин, та просить поновити строк звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статей 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України; питання щодо поважності причин пропуску позивачем процесуального строку звернення до адміністративного суду ухвалено вирішити після отримання відзиву на позовну заяву.

Через канцелярію суду 24.02.2020 року відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву. Через канцелярію суду 25.02.2020 року відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, в якому просить позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

В обґрунтування відзиву зазначено, що у матеріалах особової справи ОСОБА_1 міститься докази про ознайомлення позивача із попередженням про наступне звільнення у встановлений трудовим законодавством строк у зв`язку із ліквідацією Верховного Суду України, проте, особисті справи протиправно вилучені із управління кадрової служби.

Крім того, листи, які направлялися ліквідаційною комісією Верховного Суду України ОСОБА_1 з метою врегулювання трудових відносин направлялися відповідачем 1 також на адресу, відомості про яку взято з особової справи, яку вилучено.

Відповідачем 1 зазначено, що вилучені особові справи працівників, зокрема, ОСОБА_1 , перебувають у віданні в.о. голови Верховного Суду України Гуменюка В.І .

Враховуючи викладене, відповідач-1 вважає строк звернення позивача до суду пропущеним, оскільки остання була попереджена про наступне звільнення та звільнена у порядку, встановленому законодавством України.

Через канцелярію суду 12.03.2020 року Верховним Судом України подано пояснення, в яких позовні вимоги підтримано, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ.

В підтримку позиції позивача, третьою особою долучено копію витягу з Журналу обліку та руху трудових книжок, відповідно до якого, ОСОБА_1 , трудова книжка НОМЕР_1 , наказом від 18.06.2007 року №555к прийнята на роботу до Верховного Суду України, та наказом від 31.10.2019 року №236-к звільнена з Верховного Суду України на підставі пункту 5 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України в порядку переведення.

Ознайомившись із позиціями сторін, з метою підтвердження або спростування обставин, викладених у позові, відзивах та поясненнях, зокрема, у призмі необхідності вирішення питання поновлення позивачу строку звернення до суду із позовом, суд дійшов висновку про витребування доказів.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з частиною третьою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною третьою статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частин шостої-дев`ятої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що обґрунтовуючи протиправність дій відповідача 1 із звільнення ОСОБА_1 з державної служби 16.07.2018 року, остання вважає, що її трудові відносини із Верховним Судом України не припинялися до 31.10.2019 року, тобто, до дня переведення останньої відповідним наказом до Конституційного Суду України, що також підтверджує третя особа у своїх поясненнях, долучивши копію витягу з Журналу обліку та руху трудових книжок.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Отже, належним доказом щодо підтвердження або спростування доводів як позивача щодо перебування із Верховним Судом України у трудових відносинах до 31.10.2019 року, так і доводів ліквідаційної комісії Верховного Суду України про звільнення позивача наказом від 16.07.2018 року, є саме трудова книжка ОСОБА_1 .

Разом з тим, копії трудової книжки НОМЕР_1 ні позивачем, ні третьою особою суду не надано.

Враховуючи те, що позивачем та третьою особою зазначено про звільнення позивача з посади державної служби Верховного Суду України шляхом переведення до Конституційного Суду України, що також підтверджується копією витягу з Журналу обліку та руху трудових книжок, долученою до письмових пояснень Верховним Судом України, суд дійшов висновку про витребування належним чином засвідченої копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 у Конституційного Суду України.

Крім того, беручи до уваги викладені у відзиві відповідача-1 твердження про обізнаність позивача про наступне звільнення у встановлений трудовим законодавством строк у зв`язку із ліквідацією Верховного Суду України, водночас, які не підтверджено належними доказами, суд вважає необхідним витребувати у Верховного Суду України належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 6, 9, 79, 80, 243, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Витребувати у Конституційного Суду України (вулиця Жилянська, 14, м. Київ, 02000) належним чином засвідчену копію трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_2 ).

2. Витребувати у третьої особи - Верховного Суду України (вулиця Пилипа Орлика, 4, м. Київ, 01043) належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 .

3. Належним чином засвідчені копії витребуваних документів із доказами направлення їх примірників позивачу подати до канцелярію Окружного адміністративного суду (01051, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8, корпус А) у строк до 20 листопада 2020 року включно.

4. Попередити Конституційний Суд України та Верховний Суд України, що у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

5. Вирішити питання поновлення позивачу процесуального строку звернення до суду після надходження витребуваних документів до суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалу направити сторонам та Конституційному Суду України.

Суддя Л.О. Маруліна