Справа № 756/11965/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання відновити нарахування пенсії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відновити нарахування щомісячної спеціальної державної пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі, що був визначений до працевлаштування - 6481 грн 61 коп.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заборгованість по пенсійним виплатам у розмірі 14674 грн 57 коп.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити заборгованість, що буде накопичуватись з дня подання адміністративного позову до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року вказаний адміністративний позов задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 6481 грн 61 коп. з 01 вересня 2016 року з виплатою різниці між нарахованою та виплаченою пенсією.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що з 01 грудня 2015 року змінився порядок визначення базового місяця для проведення індексації. На час звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підстави для індексації пенсії були відсутні. Не нарахування індексації заробітної плати протягом періоду роботи з 01 жовтня 2015 року по 31 серпня 2016 року не є підставою для нарахування індексації пенсії.

Відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від позивача не надходив.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року - без змін, виходячи із такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до пенсійного посвідчення від 20 червня 2018 року № НОМЕР_2 серія НОМЕР_1 та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0973573 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та інвалідом ІІ групи загального захворювання з 23 травня 2018 року.

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14 вересня 2017 року № 7414 у період з січня по грудень 2015 року ОСОБА_1 виплачувалася пенсія у розмірі 6481 грн 61 коп. щомісяця.

У період з 01 жовтня 2015 року по 31 серпня 2016 року позивач працювала у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації на посаді діловода, що підтверджується довідкою від 15 липня 2018 року № 13/208/215. Нарахування індексації на заробітну плату ОСОБА_1 за вказаний період не здійснювалося.

Як вбачається з довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12 вересня 2018 року № 1887 у період з січня по вересень 2018 року позивачу виплачувалася пенсія у розмірі 6085 грн 00 коп. Розмір пенсії ОСОБА_1 було зменшено у зв`язку із працевлаштуванням відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення позивача з Військового інституту телекомунікацій та інформатизації розмір пенсії залишився незмінним.

ОСОБА_1 звернулася до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (процесуальним правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) із заявою від 16 липня 2018 року, в якій просила відновити розмір пенсії, що був встановлений до працевлаштування. Позивач також повідомила, що перебуваючи на пенсії, працювала у період з 01 жовтня 2015 року по 31 серпня 2016 року (11 місяців), однак індексація на заробітну плату не нараховувалась.

Листом від 07 серпня 2018 року № 54372/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що пенсія не індексується в зв`язку з відсутністю обставин для індексації пенсії.

Не погоджуючись із такими діями та рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 у частині, суд першої інстанції виходив з того, що правове регулювання, судова практика та встановлені обставини вказують на відсутність підстав для стягнення з відповідача сум індексації за період з 01 жовтня 2015 року по 31 серпня 2016 року.

Задовольняючи адміністративний позов у іншій частині, суд першої інстанції зазначив, що приписам ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не встановлено особливостей поновлення виплати пенсії після звільнення пенсіонера з роботи, зокрема, пов`язаних з нездійсненням роботодавцем індексації заробітної плати. За висновком суду першої інстанції, мова йде про розмір пенсії, який позивачу був установлений до працевлаштування, враховуючи індексацію, проведену до працевлаштування. Та обставина, що позивач працювала одинадцять місяців не може бути підставою для зменшення розміру її пенсії після звільнення з роботи. Щодо підстав для індексації, які пов`язуються відповідачем з підвищенням пенсії позивача суд першої інстанції зазначив, що це не може впливати на розмір раніше призначеної пенсії з урахуванням її індексації.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду з поважних причин.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві містить вимогу про скасування постанови суду від 29 травня 2020 року в повному обсязі.

Разом з тим доводи апеляційної скарги відповідача стосуються виключно відсутності правових підстав для виплати позивачу індексації пенсії за період з 01 жовтня 2015 року по 31 серпня 2016 року у зв`язку із її працевлаштуванням. Відповідачем не було враховано у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині було відмовлено.

Заперечень щодо висновків суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення виплати пенсії з 01 вересня 2016 року у розмірі, який ОСОБА_1 отримувала до працевлаштування, а також щодо висновків про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, по 30 вересня 2017 року: у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів враховує, що згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0973573 інвалідність ІІ групи загального захворювання ОСОБА_1 було встановлено з 23 травня 2018 року, у зв`язку з чим на час виникнення спірних правовідносин положення абз. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поширювалися на неї у повному обсязі.

За правилами абз. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно з ч. 2 ст. 49 вказаного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Положення ч. 3 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлюють особливості виплати пенсії по інвалідності, які не пов`язані з працевлаштуванням пенсіонера.

У свою чергу ст. 46 вказаного Закону передбачають, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Разом з тим вказані норми права не передбачають можливості поновлення виплати пенсії з одночасним зменшенням її розміру в порівнянні з тим, яким який пенсіонер отримував до встановлення обмежень відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із працевлаштуванням.

Натомість ОСОБА_1 до її працевлаштування виплачувала пенсія у розмірі 6481 грн 61 коп., а після звільнення з роботи - 6085 грн 00 коп.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 6481 грн 61 коп. з 01 вересня 2016 року з виплатою різниці між нарахованою та виплаченою пенсією.

Як раніше зазначалося, апеляційна скарга відповідача фактично не містить заперечень щодо вказаного висновку суду першої, а судом апеляційної інстанції не виявлено неправильного застосування норм матеріального права під час задоволення адміністративного позову в цій частині.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

Є.В. Чаку