Справа № 444/1567/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 444/1567/20 пров. № А/857/11028/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Галицької митниці Держмитслужби на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 серпня 2020 року (ухвалене головуючим суддею Оприск З.Л. в м. Жовква) у справі № 444/1567/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України в особі Львівської митниці ДФС про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить скасувати постанову про порушення митних правил № 1016/20900/19 про притягнення її (позивачки) до відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України (далі МК України) та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 25.04.2020 вона при спробі розрахунку банківською карткою не змогла здійснити платіжну операцію. В телефонному режимі на гарячу лінію банку їй було повідомлено, що вона знаходиться в реєстрі боржників з приводу адміністративного стягнення. Вказала, що з метою з`ясування існування такого вона звернулась до ДФС Львівської митниці, працівниками якої їй було надано копію постанови в справі про порушення митних правил № 1016/20900/19 від 26.03.2019 більш, ніж рік після її винесення. Зазначила, що Львівською митницею ДФС 26.03.2019 винесено постанову в справі про порушення мною митних правил № 1016/20900/19 за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500, 00 грн. Вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначила, що те, що її не було повідомлено ні про складання протоколу, ні про винесення постанови свідчить той факт, що у постанові зазначена адреса її проживання як АДРЕСА_1 , яка до неї жодного відношення не має. Вказала, що оскільки про існування протоколу та постанови їй до 25.04.2020 не було відомо взагалі, тому в десятиденний термін з моменту її винесення вона не могла її оскаржити, а також враховуючи період карантину, вона просить поновити строк на оскарження, як такий, що пропущено з поважних причин. Зазначила, що відповідач зазначає у постанові, що листом Львівської митниці ДФС № 22400/10/13-70-73/62 її викликали для дачі пояснень, проте, як зазначалось вище вона жодних листів, протоколів та постанови не отримувала взагалі. Вказала, що нею автомобіль ввезено відповідно на території України з метою особистого користування, а відповідно до положень ч. 3 ст. 470 МК України передбачено відповідальність тільки за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем. Зазначила, що в порушення ч. 5 ст. 494 МК України їй не було роз`яснено права, передбачені ст. 498 МК України та позбавлено можливості скористатися правами; в порушення ч. 8 ст. 494 МК України протокол їй не було направлено протягом трьох робочих днів, як передбачає закон, що є грубим порушенням її прав. Вказала, що посадовими особами під час складення та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення допущено наступні порушення вимог закону, зокрема: в порушення вимог ч. 3 ст.509 МК України її не викликали повісткою чи телефонограмою для надання пояснень у справі; виходячи зі змісту самої постанови, не вбачається, що посадовими особами дотримано вимог ст. 510 МК України, не витребовувались документи, а дані із АСМО «Інспектор ЄАІС ДФС ґрунтуються тільки на словах посадової особи, але аж ніяк не на документальній довідці, виписці та письмовій інформації витребуваній, отриманій та долученій до справи у встановленому законом порядку, оскільки постанова не містить посилань на ці документи. Зазначила, що також в порядку ст. 521 МК України Їй не було запропоновано компроміс у справі, що є грубим порушенням її прав. Вказала, що її не було повідомлено про час та місце розгляду справи, в порушення приписів ст. 526 МК України, постанову про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу прийнято у відсутність особи, яка притягається до відповідальності. Просила поновити термін на оскарження; визнати незаконною та скасувати постанову Львівської митниці ДФС від 26.03.2019 в справі № 1016/20900/19 про порушення нею митних правил за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500, 00 грн; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї закрити.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 07.08.2020 адміністративний позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на подання адміністративного позову про оскарження постанови Львівської митниці ДФС від 26.03.2019 в справі № 1016/20900/19 про порушення нею митних правил за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України. Позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України в особі Львівської митниці ДФС про скасування постанови задоволено. Скасовано постанову Львівської митниці ДФС від 26.03.2019 в справі №1016/20900/19 про порушення ОСОБА_1 митних правил за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500, 00 грн. Закрито справу про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2ст. 77 КАС України, не надав суду жодних належних і допустимих у розумінні ст. 72, 73 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови, виконання ним вимог ст. 525, 526 МК України, не спростував тверджень позивача щодо неправомірності винесення такої. Відсутність належних та допустимих доказів правопорушення не дає можливості прийти до висновку про те, що позивач допустив порушення митних правил. За таких обставин факт вчинення позивачем порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, був недоведеним.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що встановлення факту ввезення позивачем транспортного засобу на митну територію України відбулось за допомогою електронних баз даних «Інспектор» та ЄАІС ДФС, що підтверджується відповідним витягом та є безспірним фактом. Також вказує, що виготовлення копій документів (свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доручень на користування ними, паспортів громадян, тощо) та зберігання їх у справах митних органів нормативно правовими актами з питань державної митної справи не передбачено.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 26.03.2019 відносно позивача Державною фіскальною службою України в особі Львівської митниці ДФС була винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00грн.

Зокрема в постанові зазначено, що за результатами перевірки інформаційних ресурсів АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України щодо невивезених за межі митної території України транспортних засобів на іноземній реєстрації було встановлено, що ОСОБА_1 04.03.2018 через митний пост Краковець митниці каналом позначеним символами зеленого кольору було ввезено на митну територію України транспортний засіб марки Volkswagen VIN НОМЕР_1 p.н. НОМЕР_2 без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці 5 діб). Одночасно було встановлено відсутність ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС ДМС України інформації про вивезення з митної території України вказаного автомобіля, станом на 25.02.2019. У постанові вказано, що листом позивачку викликано до Львівської митниці ДФС для надання пояснень та для участі у складені в її відношенні протоколу про порушення митних правил; станом на 25.02.2019 позивачка до митниці не прибула та відповідних пояснень не надала. Зазначено, що ОСОБА_1 станом на 25.02.2019 перевищила більш, ніж на 10 діб строк доставки товару автомобіля, що перебуває під митним контролем до органу доходів і зборів призначення (пункту вивезення за межі митної території України).

Постановлено ОСОБА_1 визнати винною у вчинення порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 8500, 00 грн.

Вважаючи таку постанову відповідача протиправною позивачка звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною 1 ст. 93 МК України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

Правилами п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Водночас, ч. 2 ст. 95 МК України передбачено, що до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій (стаття 491 МК України).

Відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 МК України строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів передбачена ч. 3 ст. 470 МК України.

Згідно ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

У разі розгляду справи про порушення митних правил у суді про час та місце розгляду справи суд (суддя) повідомляє особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, а також відповідний митний орган.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Як згадувалось вище позивачку притягнуто до відповідальності за перевищення встановленого ст. 95 МК України строку вивезення транспортного засобу за межі митної території України, який був ним ввезений з метою транзиту і його дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 470 МК України.

Однак, позивачка заперечує факт ввезення нею вказаного вище транспортного засобу на митну територію України та вказує на те, що розгляд справи про порушення митних правил відбувся без неї у зв`язку з її не повідомленням.

Так Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17.11.2015 № 1118 (далі Правила № 1118) встановлено порядок митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України.

Відповідно до п. 7 розділу І Правил № 1118, власник ТЗ (транспортного засобу) або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, зокрема, таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

У абзаці 4 п. 9 цих Правил зазначено, що не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Підпунктом 3.1. п. 3 розділу IV Правил № 1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином - нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином - резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі

Відтак системний аналіз зазначених вище норм дає підстави вважати, що усне декларування ТЗ здійснюється лише у разі ввезення громадянином - нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином - резидентом належного йому ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі. В усіх інших випадках митне декларування ТЗ здійснюється у письмовій формі з поданням митному органу оригіналів згаданих вище документів для огляду та їх копій, які після митного оформлення залишаються в справах митного органу.

Крім цього, п. 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451 визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Відтак, належними доказами в підтвердження факту ввезення позивачем згаданого вище транспортного засобу в режимі транзит на митну територію України за умови, що позивач заперечує цей факт, є документи, які повинні були подаватися при переміщенні ТЗ через митний кордон України та копії яких повинні були залишатися в справах митного органу.

Однак, як слідує з матеріалів справи відповідачем таких документів на підтвердження факту ввезення позивачем автомобіля Volkswagen VIN НОМЕР_1 p.н. НОМЕР_2 , суду не представлено.

Більше того, до матеріалів справи також не долучено витягу з електронних баз даних «Інспектор» та ЄАІС ДФС, на який покликається апелянт, як на доказ встановлення факту ввезення позивачем транспортного засобу на митну територію України.

Крім цього колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що відповідач всупереч вимогам ст. 526 МК України не повідомив позивача про розгляд справи про порушення митних правил, оскільки із копії постанови Львівської митниці ДФС від 26.03.2019 в справі № 1016/20900/19, адресою позивачки вказано АДРЕСА_1 . Однак позивачка вказує, що ця адреса не має до неї жодного відношення, та зазначає своєю адресою АДРЕСА_2 , що не спростовано відповідачем.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що матеріали справи не містять достатніх належних і допустимих доказів того, що саме позивач здійснив ввезення на митну територію України вказаного вище автомобіля, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування постанови Львівської митниці ДФС від 26.03.2019 в справі №1016/20900/19 про порушення ОСОБА_1 митних правил за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500, 00 грн.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 серпня 2020 року у справі № 444/1567/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 03 листопада 2020 року